‎CIUDAD DE PANAMA, PANAMA ‎20 DECEMBRIE 1989
‎Președintele a cerut ‎forțelor SUA să pună în aplicare
‎misiunile planificate în Panama, ‎ca să protejeze viețile americanilor,
‎să refacă procesul democratic, ‎să apere integritatea Tratatelor Canalului
‎și să-l prindă pe Manuel Noriega.
‎Statele Unite au construit Canalul Panama ‎și l-au deținut și operat mulți ani,
‎până când administrația Carter a adoptat ‎tratatul prin care-l ceda statului Panama.
‎Apoi, Manuel Noriega a ajuns la putere.
‎Lucra pentru guvernul american, având ‎un rol mai mult sau mai puțin antidrog,
‎în timp ce ajuta ‎și traficanții de droguri.
‎Dădeam canalul panamezilor,
‎dar nu puteam face asta ‎cât timp aveau un dictator ca Noriega,
‎care era atotputernic ‎și implicat în traficul de narcotice.
‎Înainte de operațiunea ‎Just Cause‎,
‎toate informațiile primite spuneau: ‎„Știm unde e Noriega non-stop.”
‎Când am ajuns acolo, ‎nimeni nu știa unde e.
‎Iată-ne. Marele premiu, Noriega,
‎era de negăsit,
‎și am început vânătoarea.
‎AGENȚIA CENTRALĂ DE INFORMAȚII
‎SECRETIZAT
‎OPERAȚIUNI DE SPIONAJ
‎OPERAȚIUNEA ‎JUST CAUSE
‎CANALUL PANAMA, PANAMA
‎Legând oceanele Pacific și Atlantic, ‎Canalul Panama a fost deschis în 1914.
‎Statele Unite au construit canalul ‎tăind kilometri de junglă
‎și aducând mii de muncitori ‎din țări precum China și Italia.
‎Canalul Panama a fost finalizat în 1914.
‎La începutul anului,
‎Statele Unite convinseseră Panama ‎să devină independentă de Columbia.
‎Iar zona unde e canalul ‎era cel mai îngust punct
‎între cele două oceane.
‎CANALUL PANAMA
‎Deși nivelul mării e diferit, ‎era cel mai îngust punct.
‎Francezii au încercat să-l construiască,
‎dar din cauza bolilor, a malariei, ‎nu au reușit să-l termine.
‎L-am preluat noi ‎și Statele Unite au reușit să-l termine.
‎Deci guvernul Statelor Unite a creat ‎o Zonă a Canalului
‎care are cam 32 km lățime ‎și aproximativ 60 km lungime.
‎Acordul cu Panama și canalul, ‎și aici a apărut controversa,
‎stipula că acesta urma să fie ‎aproape ca și cum ar fi proprietatea SUA.
‎Zona Canalului avea guvern propriu, ‎legislație proprie, închisori proprii.
‎Deci, dacă un panamez traversa canalul ‎pe autostrada pe care o aveau,
‎era supus jurisdicției Statelor Unite.
‎În cele din urmă ‎a devenit un punct conflictual,
‎iar când a venit Carter,
‎el a acceptat să pună capăt Zonei ‎și să o predea statului Panama.
‎UNIUNEA PANAMERICANĂ, WASHINGTON ‎7 SEPTEMBRIE 1977
‎Conform acestor acorduri, ‎Panama va juca un rol tot mai important
‎în exploatarea și apărarea canalului ‎în următorii 23 de ani.
‎Apoi, Statele Unite vor putea contracara ‎orice amenințare
‎la adresa neutralității ‎și deschiderii spre utilizare a canalului.
‎Când s-a încheiat tratatul cu Carter,
‎am înființat o divizie ‎numită Tratatul Comun.
‎Era sub comanda mea.
‎Eram șef de operațiuni la SOUTHCOM.
‎Panama trebuia să admită ‎că avem armată acolo
‎și că noi conduceam canalul ‎până în anul 2000.
‎Aveam 12.000 de soldați în subordine, ‎adică cei mai mulți.
‎Dar aveam circa 12 mii ‎de aparținători civili
‎și încă 20.000 de „zoniști”, ‎care erau cetățeni americani.
‎CIA și armata americană
‎erau cei mai importanți acționari ‎din Panama.
‎Panama e important pentru SUA, ‎datorită canalului Panama, în special,
‎și datorită comerțului ‎desfășurat prin canal.
‎Deci e un loc vital pentru noi.
‎Acordul Canalului Panama a fost ‎încheiat cu Torrijos.
‎Torrijos era un dictator.
‎Un tip foarte carismatic, ‎foarte naționalist, foarte apreciat.
‎Am lucrat cu el eficient.
‎Noriega era șeful ‎serviciului de informații.
‎A înțeles importanța ‎propagandei, a înșelăciunii,
‎a minciunii, a surselor și a rețelelor.
‎I se spunea „față de ananas” ‎pentru că avea cicatrici din copilărie
‎și erau pe toată fața.
‎Era un termen disprețuitor pentru el.
‎Sunt sigur că nu-i plăcea, dar așa a fost.
‎Manuel Noriega a avut o copilărie ‎și o adolescență foarte interesante.
‎Era fiul unei servitoare, ‎iar mama încercase mereu
‎să-i ofere tot ce putea.
‎În anii de liceu a fost trimis ‎la o academie militară din Peru,
‎unde s-a descurcat foarte bine.
‎Când s-a întors în Panama ca locotenent,
‎a fost numit sub conducerea ‎lui Omar Torrijos,
‎iar acesta l-a luat sub aripa sa ‎și a început să-i fie mentor.
‎Relația asta s-a dezvoltat destul de mult.
‎A avansat până în 1971, ‎când a devenit șeful serviciului secret.
‎Ne-a fost de ajutor ‎în războaiele din America Centrală,
‎ne-a susținut politicile regionale ‎și ne-a oferit acces la ținte dificile,
‎ceea ce am apreciat foarte mult.
‎Luptătorii din Nicaragua
‎pot aduce victoria democrației ‎în America Centrală.
‎Dar acum avem nevoie de sprijin. ‎Mâine va fi prea târziu.
‎Evenimentele la scară mare ‎din America Centrală includeau
‎implicarea noastră ‎în lupta cu sandiniștii.
‎Erau susținuți de cubanezi și, desigur,
‎aceștia erau un stat satelit ‎al Uniunii Sovietice,
‎așa că eram foarte îngrijorați.
‎Noriega avea o relație bună cu cubanezii.
‎Ne putea spune ‎ce a aflat de la contactele lui.
‎Pe de altă parte, era agent dublu ‎și probabil vindea
‎sau le spunea și lor ce făceam noi.
‎Ne întrebam dacă era de încredere.
‎Știam că CIA îl plătea pe Noriega
‎cu 200 de mii de dolari pe an ‎pentru informații.
‎Noriega a primit compensații, dar erau
‎pentru ceea ce făcea pentru noi, ‎cum ar fi colectarea de informații,
‎instalarea echipamentelor folosite de noi
‎la colectarea de informații ‎despre ținte dificile.
‎Dar mereu erau probleme cu corupția lui.
‎Știa țara. Știa jucătorii.
‎A fost o parte importantă a guvernului ‎panamez de atunci și a lui Torrijos.
‎31 IULIE 1981
‎Omar Torrijos a murit ‎într-un accident de avion.
‎Circumstanțele incidentului sunt neclare.
‎Autoritățile au spus ‎că avionul s-a izbit de un munte.
‎Dar martorii au spus ‎că avionul a explodat în zbor.
‎Deși moartea sa a fost declarată accident,
‎mulți bănuiesc că a fost asasinat.
‎BATALIOANELE DEMNITĂȚII ‎MINISTRUL LUCRĂRILOR PUBLICE
‎Când a murit generalul Torrijos ‎în Cerro Marta, la 31 iulie 1981,
‎a apărut o situație ‎de incertitudine națională.
‎Torrijos nu era președintele republicii, ‎ci era șeful guvernului.
‎În acea tranziție, ‎generalul Noriega preia Garda Națională,
‎numită apoi Forțele de Apărare.
‎El a ordonat tranziția.
‎A devenit șeful Forței de Apărare Panameze
‎și a reușit să-și consolideze puterea ‎și să devină un om puternic.
‎Nu era președinte, ‎dar era persoana principală,
‎dictatorul din Panama.
‎Știa unde erau banii și oamenii bogați
‎și se implica ‎în tot felul de acte de corupție.
‎Cred că cel mai rău a fost ‎traficul de narcotice.
‎Noriega a folosit Panama ‎ca punct de tranzit pentru droguri.
‎El deținea controlul căilor navigabile.
‎În Columbia, cele spre Miami, ‎rute către Europa.
‎Și a dezvoltat acea rețea ‎colaborând cu indivizi
‎din diferite carteluri ‎și a fost plătit foarte bine pentru asta.
‎Dacă aceste carteluri vor să treacă ‎prin canal sau au nevoie de sprijin,
‎el poate să le ajute.
‎Pentru carteluri e o relație importantă.
‎Era un paradis pentru traficul de droguri ‎și alte tipuri de corupție.
‎Țara noastră devenise foarte îngrijorată ‎de traficul de narcotice.
‎În 1986, președintele Reagan a cerut CIA
‎să obțină informații despre anihilarea ‎organizațiilor de trafic.
‎Am înființat grupul operativ din Panama ‎pentru a ne îmbunătăți informațiile.
‎Asta era situația
‎când am ajuns acolo a doua oară, în 1986.
‎Am cerut ambasadei să-mi dea o listă ‎cu companiile cu care făceau afaceri
‎și am vrut să raportez ‎câte aveau legături cu Noriega.
‎Toate aveau legături cu el.
‎Noriega le controla,
‎așa că am vrut să interzic ‎afacerile cu acele companii
‎și să import totul din SUA.
‎Credeam că e inerent misiunii mele ‎să scap de Noriega.
‎Și așa am devenit inamici.
‎Multe țări nu acceptă ‎trupe străine în țara lor.
‎Asta le irită la un moment dat.
‎Destul de repede, ‎Noriega a început să se întrebe
‎dacă eram cei mai buni parteneri,
‎cei mai buni prieteni
‎și a început să ni se opună ‎în diferite feluri.
‎CONSILIERUL PE SECURITATE NAȚIONALĂ ‎AL LUI REAGAN
‎Poindexter l-a rugat ‎pe generalul Noriega să intervină
‎pentru trupele Contras din Nicaragua.
‎Ba chiar i-a cerut lui Noriega ‎să-i dea o parte din teritoriul Panama
‎ca să-i antreneze ‎pe Contras să lupte în Nicaragua.
‎Generalul Noriega a spus ‎că nu va permite asta.
‎Au văzut în generalul ‎Manuel Antonio Noriega un obstacol
‎în calea realizării acelor obiective ‎geostrategice și politice.
‎A devenit potrivnic, ba chiar ostil
‎și aproape beligerant ‎față de Statele Unite.
‎Și a început să submineze ‎politicile noastre din America Centrală.
‎Această macetă reprezintă ‎demnitatea și curajul poporului panamez.
‎Nu dăm niciun pas înapoi!
‎Și a început să oprime,
‎să suprime sistemul politic din Panama.
‎A început să-și tortureze ‎și să-și ucidă adversarii politici.
‎La un moment dat, ‎am știut că nu mai putem închide ochii.
‎Știam că trebuie să facem ceva.
‎Atunci s-a hotărât ‎să întrerupem relațiile cu el.
‎Președintele George Bush a oprit ajutorul ‎economic și militar pentru Panama,
‎deci totul a luat-o razna.
‎În 1988 Noriega a fost acuzat ‎de trafic de droguri în Statele Unite.
‎ȚINTA NUMĂRUL UNU
‎GOLANUL DESFRÂNAT
‎E într-un elicopter furnizat de americani,
‎dar liderul, care e acuzat ‎de trafic de droguri,
‎încă zboară prin țara sa.
‎Manuel Noriega e comandantul armatei ‎și cel mai puternic om din Panama.
‎Ca șef al grupului operativ, ‎mergeam la Casa Albă, la ședințele
‎Consiliului de Securitate.
‎Obiectivul era să-l determinăm ‎să renunțe la putere în mod pașnic
‎și s-o predea unui guvern democratic ‎la un moment dat.
‎Vreți să plece?
‎Mi-ar plăcea să-l alung. ‎Am vrea să-l vedem plecat.
‎CIUDAD DE PANAMA, ‎MARTIE 1989
‎În 1989, a avut loc ‎o tentativă de lovitură de stat
‎în luna martie, ‎efectuată de unii din armata sa,
‎dar au fost anihilați, executați.
‎Noriega a fost ‎mult timp pe statul de plată al CIA
‎și știe câte ceva despre propagandă.
‎A scăpat și acum ‎din încercarea de detronare.
‎Și, deși americanii îl vor plecat,
‎rămâne agățat de putere ‎la fel de puternic.
‎Nu voiam o lovitură de stat.
‎Nu le dădeam arme și nici nu-i antrenam.
‎Doar am convins armata să-l preseze ‎pe Noriega să demisioneze.
‎Kurt Muse era un cetățean american ‎a cărui familie plecase în Panama.
‎Tatăl lui avea o afacere, ‎iar el lucra pentru tatăl său.
‎Copiii lui mergeau la școli panameze.
‎Făcea parte din comunitate. ‎Era integrat în comunitatea panameză.
‎Dar asemeni altor ‎prieteni panamezi ai săi,
‎a devenit îngrijorat de Noriega ‎și de abuzul de autoritate.
‎Se numeau ‎„Radio Voz de la Libertad”‎.
‎SURSA: VOCEA LIBERTĂȚII
‎Și-au dat seama că pot intercepta
‎transmisii radio comerciale ‎de la stații radio comerciale
‎din centrul orașului ‎și pot prelua controlul asupra semnalului
‎și să difuzeze propriul program.
‎La acea vreme transmiteau sporadic
‎mesaje foarte scurte care erau ‎contra lui Noriega și prodemocrație.
‎Vocea libertății.
‎Le-am dat bani, fonduri pentru chiria ‎caselor conspirative
‎în centrul orașului, în locuri diferite,
‎unde le-am trimis echipamente de top,
‎unde puteau fi programați ‎să preia stațiile la un moment dat.
‎Apoi am decis ‎că vom folosi această capacitate
‎ca să ripostăm împotriva lui Noriega ‎pentru că știam că va trișa.
‎Voia să manipuleze procesul electoral.
‎Ne-am pregătit echipamentul ‎și am așteptat ziua alegerilor.
‎În ziua alegerilor am primit ‎rezultatele de la ieșirea de la urne
‎și am citit declarația ‎pe care o concepuserăm.
‎„Atenție. Comunicat urgent.
‎Întrerupem această emisiune
‎pentru a vă prezenta ‎rezultatele reale ale alegerilor.”
‎Și am analizat rapid informațiile primite
‎la ieșirea de la urne, ‎apoi am închis emisia și am monitorizat
‎comunicațiile militare panameze ‎ca să ne asigurăm că nu ne caută.
‎A funcționat perfect.
‎Am petrecut toată după-amiaza ‎și o parte din seară pregătind mesaje,
‎interceptând-le comunicațiile radio.
‎Dar în cele din urmă, ‎Noriega a oprit numărătoarea.
‎După o zi sau două, a anulat alegerile.
‎Motivul anulării ‎a fost o intervenție străină.
‎Batalioanele demnității erau expresia
‎unui grup important de cetățeni panamezi
‎care au decis să se organizeze ‎ca o miliție civilă,
‎ca o a doua linie de sprijin ‎pentru Forțele de Apărare.
‎Voiam să prevenim
‎o intervenție militară străină.
‎Mă numesc Amadís Jiménez De Sandoval.
‎Am fost căpitan ‎în Forțele de Apărare în timpul invaziei.
‎COLONEL ‎FORȚELE DE APĂRARE DIN PANAMA (RET.)
‎Îl știu pe Benjamín Colamarco ‎de mulți ani.
‎Ca mulți tineri din vremea lui, ‎era un om foarte idealist
‎care credea în naționalismul ‎și suveranitatea statului Panama.
‎Conducea Batalioanele Demnității.
‎După ce alegerile au fost anulate
‎și au existat proteste civile în masă,
‎Noriega le-a spus ‎Forțelor de Apărare panameze,
‎dar și Batalioanelor Demnității,
‎să atace oamenii ‎care fuseseră aleși legitim.
‎Unul dintre ei era Billy Ford.
‎A fost atacat pe stradă, ‎șoferul său a fost ucis,
‎iar Ford a fost bătut grav.
‎Sunt violențe în Panama, ‎iar forțele pro-Noriega
‎au atacat liderii opoziției ‎și adepții lor.
‎Candidatul opoziției, ‎Guillermo Endara, a fost bătut grav.
‎Și candidații la vicepreședinție ‎au fost bătuți zdravăn.
‎Dar și-a arătat adevărata față. ‎A arătat că e dictator.
‎Acesta a fost ‎începutul sfârșitului pentru el.
‎UN GUVERN DE GOLANI ‎VOR INTERVENI STATELE UNITE?
‎Am fost repartizată ‎la această unitate specială.
‎Se numea Celula de Fuziune ‎a Informațiilor Comune.
‎Unitatea trebuia să găsească, să calculeze ‎și să prezică mișcările lui Noriega.
‎Am fost trimiși ‎în noiembrie să facem asta.
‎Alergam pe Amador Causeway,
‎adică în zona unde avea el sediul,
‎vorbeam cu gărzile ‎să văd ce informații pot obține
‎și raportam tot ce auzisem.
‎La sosirea mea, unul dintre lucrurile ‎pe care le-am dezvoltat a fost o rețea
‎de surse care ar fi văzut ‎sau auzit unde e Noriega
‎ca să putem prezice fiecare mișcare a sa.
‎Știam că avea o amantă, Vicky Amado,
‎și m-am dus la un salon de manichiură ‎pe care îl frecventa ea
‎să văd dacă aud niște zvonuri acolo.
‎De asemenea, el mai frecventa o casă ‎cunoscută drept „casa vrăjitoarei”.
‎Era foarte implicat în voodoo, ‎numit ‎Santería ‎în spaniolă.
‎Credea că aceste abilități ‎îi vor fi atribuite
‎prin ritualuri ‎și îi vor da puteri mai mari.
‎16 DECEMBRIE 1989
‎Aveam balul de Crăciun,
‎iar comandantul nostru, ‎generalul Cisneros, a oprit balul.
‎M-am dus la microfon și am zis: ‎„Regret că trebuie să anulez evenimentul,
‎dar am avut un incident ‎și le ordon tuturor ofițerilor
‎să-și ducă familiile acasă ‎și să se prezinte la bază.”
‎Am fost anunțat despre un incident ‎în care un locotenent fusese ucis.
‎SOLDATUL UCIS ÎN PANAMA ERA COLUMBIAN
‎Plecase cu alți doi prieteni.
‎Lângă cartierul general ‎panamez era un baraj rutier.
‎I-au spus să se oprească.
‎A fugit prin baraj. ‎L-au împușcat și l-au ucis.
‎Am aflat că, atunci când ‎l-au informat pe Bush,
‎au spus că, pe lângă detaliul ‎cu soldatul ucis,
‎era și un locotenent care nu trebuia ‎să fie acolo cu soția lui.
‎Trecea prin același loc și l-au oprit.
‎L-au scos din mașină, l-au lovit ‎și i-au agresat soția,
‎așa că Bush a ordonat ‎executarea operațiunii.
‎Se numea ‎„Just Cause”‎.
‎Panamezii au numit-o „invazia americană”,
‎așa că îi spun și eu ‎„invazia americană în Panama”
‎pentru că asta era.
‎19 DECEMBRIE 1989 ‎ORA 22:00
‎Mă întorceam acasă pe la zece, ‎când am primit un telefon
‎de la căpitanul Moisés Cortizo…
‎a cărui bază era în Fort Amador.
‎Căpitanul Cortizo mi-a spus:
‎„Benjamin, s-au întâmplat lucruri ciudate.
‎Am pierdut comunicarea ‎cu omologii americani
‎ai armatei SUA din Panama.”
‎În noaptea aceea, când am ajuns, am trecut ‎pe lângă luminile punctului de control
‎care nu ardeau și nu era niciun soldat ‎la punctul de control,
‎nici panamez, nici american.
‎Și toată zona stângă a bazei, ‎unde erau americanii
‎și unde era zona de comandă ‎a Marinei SUA, era întunecată.
‎Fără nicio lumină.
‎Eram sergentul major de comandă
‎al batalionului american de infanterie ‎staționat acolo,
‎Batalionul 5, infanterie 87.
‎Delta Force a participat ‎la invazia din Panama
‎cu Operațiunea ‎Just Cause ‎din câteva motive.
‎În primul rând, o echipă îl urmărise ‎pe Noriega câteva luni.
‎Al doilea motiv a fost Kurt Muse.
‎Kurt Muse făcuse parte din grupul panamez,
‎Voz de la Libertad.
‎Călătorise în Statele Unite ‎și se întorsese în Panama.
‎Grupul fusese trădat de cineva cunoscut
‎și l-au prins pe Kurt și l-au închis.
‎Kurt era ținut la închisoarea Modelo, ‎în centru, în Chorrillo,
‎chiar în fața sediului ‎Forțelor de Apărare.
‎Era clar pentru guvernul american
‎că primul pas al invaziei ‎era să-l scoatem pe Kurt.
‎Misiune se numea ‎Acid Gambit‎.
‎În timpul operațiunii ‎Just Cause
‎am fost repartizat ‎unei unități militare speciale.
‎O unitate specială a armatei
‎este desemnarea diferitelor unități ‎care sunt secrete.
‎Delta Force este elita trupelor noastre.
‎Pot intra în orice situație, ‎o rezolvă și pleacă.
‎Voiam să-l scoatem ‎pe Kurt Muse din închisoare.
‎Dacă stătea mai mult, ‎devenea mai riscant pentru el.
‎ORA 23:35
‎„Păsărelele” din Delta
‎puseseră toate astea la cale de mult timp.
‎L-am cunoscut pe Lee ‎când a venit la selecție,
‎la cursul de pregătire ‎a operatorilor Delta.
‎Au aterizat pe închisoarea Modelo,
‎au intrat cu asalt,
‎deschizând ușile și celulele cu forța,
‎folosind explozibili ‎pregătiți în acest scop,
‎l-au luat pe Kurt Muse ‎și l-au băgat în elicopter.
‎Au tras în elicopter când a decolat. ‎A fost avariat și s-a prăbușit pe stradă.
‎Armata a trimis întăriri.
‎În schimbul de focuri, ‎un transportor blindat
‎s-a dus acolo, l-a salvat ‎și l-a dus înapoi la baza militară.
‎A fost o evadare dramatică din închisoare.
‎Doi soldați din ‎Delta Forces ‎au fost împușcați,
‎dar au supraviețuit ‎și a fost un final fericit.
‎Pe o scară de la unu la zece, e de zece.
‎MIEZUL NOPȚII
‎La ora prevăzută,
‎batalionul urma să ajungă în Fort Amador, ‎să-l securizeze și să lanseze operațiunea.
‎Planul operațiunii avea atacuri simultane
‎asupra Zonei Canalului, a Fortului Amador,
‎a aeroportului panamez Torrijos, ‎Fortului Cimarron
‎și Rio Hato, care era tocmai în nord.
‎Au chemat Divizia 82 Aeropurtată.
‎Trupele ‎Navy Seals ‎au fost parașutate ‎în Panamá Viejo,
‎dar, din păcate, s-a întâmplat ‎într-o perioadă de reflux.
‎Când se întâmplă asta, ‎marea e departe de țărm
‎și, din nefericire, ‎am pierdut patru soldați atunci,
‎dar a fost un moment foarte haotic.
‎Pentru noi nu a fost o invazie. ‎A fost ca o plimbare.
‎Adevărul e că limita ‎dintre baza din Panama
‎și baza armatei americane era strada.
‎Traversau strada ca să invadeze.
‎Cea mai importantă ‎a fost atacarea imediată
‎a amplasamentelor forțelor ‎de apărare panameze din oraș,
‎izolarea și eliminarea lor.
‎Comandamentul era lovit fără milă.
‎A fost lovit de tunuri AC-130 ‎care îl loveau repetat,
‎iar apoi a fost cucerit ‎de o companie de soldați.
‎Știam că Noriega nu era acolo, ‎altfel am fi intrat
‎cu soldați, nu bombe și rachete din aer.
‎Deci a fost distrus ‎când a început operațiunea.
‎Acolo au avut loc majoritatea deceselor,
‎în lupta de la comandament.
‎Acolo au luat foc casele sărace din zonă.
‎Oriunde erai în oraș, ‎puteai vedea raza de lumină
‎provenită de la incendiul ‎din El Chorrillo.
‎Nu eram siguri dacă locuința noastră ‎va mai fi acolo când ne vom întoarce.
‎A fost înfricoșător.
‎Am ars Chorrillo din temelii.
‎Douăsprezece cvartale, poate mai multe.
‎Oamenii fugeau de acolo.
‎Clădirile fuseseră ridicate de francezi ‎în timpul proiectului Canalului Francez.
‎Erau făcute din lemn de pin ‎din Savannah, Georgia.
‎Dacă ai văzut vreodată cum arde pinul…
‎Și dacă erai lent, bătrân, ‎schilod sau mic,
‎nu puteai ieși din locul acela.
‎În noaptea de 19 decembrie
‎conduceam compania de infanterie marină.
‎Tocmai fusesem promovat căpitan,
‎iar în ziua aceea am preluat ‎comanda acestei noi companii.
‎Nici nu știam numărul ‎de telefon al unității.
‎Nu știam numele soldaților din subordine.
‎Soldații din unitate erau foarte tineri.
‎Erau copii de 18, 19, 20 de ani, ‎iar când a început bombardamentul
‎erau foarte speriați. Ne-au înconjurat.
‎Apoi un soldat îmi zice: ‎„Dle căpitan, nu mergeți afară
‎pentru că veți fi ucis.”
‎I-am răspuns: ‎„Singura cale e să încercăm să ne salvăm,
‎pentru că forța inamicului ‎împotriva noastră e superioară.”
‎„Așa că voi încerca să mă predau.”
‎Când am încercat să mă predau și să ies, ‎a explodat o grenadă de mână.
‎Eu și soldatul am căzut. Nu s-a adăpostit ‎la timp și l-a lovit grenada.
‎Mi-a murit în brațe.
‎Sunt relatări că, doar în primele ore,
‎au fost detonate ‎peste 480 de bombe în capitală,
‎mai exact în zona El Chorrillo.
‎După părerea mea, ‎lupta s-a terminat într-o oră.
‎Eram în lagărul de prizonieri Davis.
‎Nu știam că noul președinte ‎al Panama era președintele Endara.
‎Noul guvern instalat în urma invaziei
‎era condus de candidații susținuți de SUA ‎de la alegerile naționale anulate.
‎Endara a anunțat…
‎Se pare că Endara a vorbit ‎cu generalul Cisneros
‎și l-a întrebat despre mine.
‎Atunci m-am întâlnit cu generalul Cisneros ‎într-o casă conspirativă din Fort Davis.
‎I se vedea ura în ochi când a intrat.
‎Desigur, nimănui nu-i place ‎să fie invadat.
‎Pe atunci eram supărat
‎și i-am spus că vreau să mă întorc ‎în lagărul de prizonieri
‎și n-am vrut să particip la nimic.
‎Dar i-am spus: ‎„S-a terminat. Noriega e pe fugă.
‎V-a trădat pe toți.
‎Nu mai e nevoie de moarte sau distrugere.
‎Vreau să mă ajuți.”
‎Cisneros mi-a spus ‎că a fost un incendiu în El Chorrillo
‎și că mulți oameni au rămas fără adăpost,
‎că alți generali americani voiau ‎să bombardeze Colón,
‎și plănuiau s-o facă în noaptea aia.
‎M-a rugat să-l ajut să convingă ofițerii ‎și trupele din Colón să se predea.
‎Amândoi voiam să evităm ‎vărsarea inutilă de sânge.
‎Apoi am dat un telefon împreună.
‎Au vorbit cu mine ‎și cu căpitanul Cisneros.
‎Le-a cerut foarte respectuos, ‎într-un mod corect, să se predea,
‎spunând că vrea să evite ‎bombardarea orașului Colón.
‎Le-am spus: „Nu vă voi bombarda ‎dacă predați toate armele.
‎Ridicați steagul alb ‎și nu veți fi răniți.”
‎Au trecut câteva ore,
‎și ofițerii au început să iasă ‎spre punctul de control al americanilor.
‎Și așa a fost evitată ‎bombardarea orașului Colón.
‎Asta s-a întâmplat ‎cu circa 75% din forțele panameze,
‎s-au predat până în a treia zi.
‎Înainte de operațiunea ‎Just Cause‎,
‎toate informațiile primite spuneau: ‎„Știm unde e Noriega 24 de ore pe zi.
‎Spune-ne când plecați ‎și vă anunțăm unde e.”
‎De îndată ce am ajuns acolo, ‎nimeni nu știa unde e.
‎Persoanele care îl urmăreau ‎au observat că fusese la întâlniri
‎lângă Atlantic, în Colón.
‎Apoi a venit în zona Pacificului,
‎unde era la un hotel aproape de aeroport,
‎iar apoi i-au pierdut urma.
‎Am aflat că nu se știa unde e
‎deoarece era într-un ‎bordello ‎când a avut loc operațiunea.
‎A văzut avionul, zgomotele și exploziile
‎și s-a ascuns.
‎Noriega era un om deștept. ‎Știa că o să-l omorâm,
‎pentru că urma să-l omorâm, ‎dacă l-am fi prins
‎oriunde în timpul luptelor, ‎era un om mort.
‎Așa că mergea de colo-colo, se ascundea.
‎Era îmbrăcat civil, avea un șofer,
‎dar nu putea sta mult într-un loc ‎deoarece Delta era pe urmele lui.
‎Am efectuat ‎peste 20 de misiuni în șase zile
‎în locuri unde ar fi putut fi ‎sau unde ar fi fost.
‎Dar peste tot era la fel: ‎nici urmă de Noriega.
‎QUARRY HEIGHTS, PANAMA ‎21 DECEMBRIE 1989
‎În sinea mea, simțeam că Noriega
‎era prea laș ca să fugă în junglă.
‎Îi plăcea prea mult confortul.
‎Își iubea prea mult amanta, Vicky Amado.
‎Apoi am început să mă gândesc
‎că, poate, Vicky Amado știa ‎unde se află în haosul care urmase.
‎Am luat Paginile Aurii. ‎Pe atunci aveam Pagini Aurii
‎și am căutat reședința Amado și am sunat.
‎Era în 21 decembrie, seara târziu.
‎Mama ei, Norma, a răspuns la telefon,
‎și i-am spus că sunt Maria
‎și am un mesaj ‎de la Manuel Noriega pentru Vicky.
‎Vicky vine la telefon
‎și, cu respirația întretăiată, ‎mă întreabă:
‎„E în siguranță? Unde e?”
‎Asta m-a făcut să cred ‎că niciuna nu știa unde e Noriega.
‎Așa că i-am spus lui Vicky ‎că aveam un mesaj de la Manuel
‎că, dacă nu se simte în siguranță,
‎să mă contacteze pe mine, Maria, ‎iar eu o voi duce undeva în siguranță.
‎Așa s-a încheiat discuția ‎din 21 decembrie.
‎În după-amiaza zilei de 22 decembrie, ‎am primit un telefon.
‎Se temea pentru viața ei.
‎I-am spus că voi aranja să o iau de acolo.
‎Pe 23 decembrie, ‎am întâlnit-o la locul prestabilit.
‎Dar când a văzut că vehiculul intră ‎în vechea zonă a Canalului
‎și ne apropiem de o poartă militară,
‎m-a privit și m-a întrebat: „Unde mergem?”
‎I-am răspuns: „Într-un loc sigur.”
‎I-am spus că nu sunt ‎un aliat al lui Noriega,
‎că eram de partea forțelor americane
‎și că era timpul ‎ca Noriega să fie adus în fața justiției,
‎iar țara avea nevoie ‎de sprijinul ei pentru acest lucru.
‎În următoarele zile
‎a simțit că rolul ei e foarte important
‎și că trebuia să se gândească ‎la viața copiilor ei.
‎Cred că era ‎cel mai important lucru pentru ea.
‎Slăbiciunea lui Vicky Amado era ‎că îi plăcea în înalta societate.
‎Mama ei, Norma, avea un bar
‎și se știa că ea îi pregătește ‎mâncarea lui Noriega,
‎acesta temându-se că va fi otrăvit.
‎Așa era mama lui Vicky.
‎Vicky, pe de altă parte, trăia într-un lux
‎pe care nu îl avusese niciodată
‎până l-a cunoscut pe Manuel Noriega.
‎Interesant e că nu știam unde e Noriega
‎când am adus-o pe Vicky ‎la casa conspirativă,
‎adică pe 23 decembrie.
‎AMBASADA VATICANULUI, PANAMA ‎AJUNUL CRĂCIUNULUI, 1989
‎În seara de 24 decembrie,
‎Noriega sună la nunțiatură ‎și cere adăpost.
‎Noriega s-a refugiat în nunțiatură
‎fiindcă e un sanctuar înființat ‎de Biserica Catolică.
‎Papa a spus: „Nimeni nu poate fi atins ‎cât timp e în nunțiatura papală.”
‎Sunase de la o gelaterie Tastee-Freez.
‎Aici e parcarea.
‎Peste drum e Vaticanul.
‎Îi vezi pe cei doi bărbați ‎care stau în parcare?
‎Chiar vizavi ar trebui ‎să fie camera lui Noriega.
‎Acolo stă Noriega.
‎E înconjurat, desigur…
‎Unii spuneau că, la intrarea ‎în ambasada Vaticanului,
‎purta straie de călugăriță, ‎iar alții spun că era îmbrăcat în femeie.
‎Apoi mai e o a treia versiune care spune ‎că părintele Villanueva l-a dus acolo.
‎Chiar nu știu.
‎Am plecat urgent. ‎Am fost primii la fața locului.
‎Am înconjurat ambasada ‎ca să nu poată evada
‎și aveam multe cercuri concentrice ‎de securitate în jurul nostru.
‎Era blocat acolo.
‎Apoi am stabilit o linie directă ‎de comunicare pe 26, 27 decembrie,
‎de la casa conspirativă la nunțiatură, ‎ca să avem contact direct,
‎conversații telefonice ‎între Vicky și Noriega.
‎Am interceptat telefonul ‎și l-am auzit pe Noriega vorbind cu Vicky.
‎Conversația dintre ea și Noriega a fost:
‎„Nu poți sta acolo pe veci.”
‎Între timp, pe măsură ce vorbeau,
‎noi creșteam nivelul de presiune.
‎Difuzoare mari ale armatei cu muzică rock.
‎Preferata era ‎„Am luptat cu legea și a învins.”
‎Se auzea puternic.
‎Știam în care cameră se află,
‎așa că am pus difuzoare lângă perete
‎ca să le audă tare zi și noapte, ‎fără întrerupere.
‎Adunarea Generală condamnă ‎invazia SUA din Panama
‎ca „încălcare a dreptului internațional”.
‎Votul, 75 contra 20.
‎Adunarea Generală a Națiunilor Unite
‎a aprobat Rezoluția 44/240,
‎care arată ‎că administrația Statelor Unite,
‎condusă de președintele Bush, ‎a încălcat legea internațională
‎și a încălcat suveranitatea ‎Republicii Panama.
‎În acea dimineață m-am întors la sediu
‎și pe drum erau mulți oameni
‎la 1,5 km de nunțiatură. ‎Erau panamezi care demonstrau.
‎Când mi-au văzut mașina, strigau…
‎Eram foarte popular atunci.
‎Mi-au spus „Dacă ne lăsați să intrăm, ‎îl scoatem noi afară.”
‎Am mers la sediu, ‎am sunat la nunțiatură și am zis:
‎„Sunt mulți panamezi afară
‎și vor să intre să-l salte pe Noriega.”
‎A înțeles și l-a sunat ‎pe Noriega în dormitor.
‎Iată ce mi-a spus.
‎A zis: „I-am spus lui Noriega ‎că, dacă nu se predă,
‎mulțimea va veni ‎și-l va spânzura ca pe Mussolini.”
‎A spus: „Asta vei păți
‎dacă nu i te predai lui Cisneros, ‎căci el are datoria să te protejeze
‎după ce ajungi în custodia lui.” ‎Și așa era.
‎Înainte de asta, vorbisem cu Vicky
‎despre ce fel de bărbat era Noriega ‎și a spus că e un om foarte mândru.
‎Era foarte fericit și mândru ‎de realizările sale militare.
‎Nu-i plăceau deloc umilințele.
‎Atunci mi-a venit ideea ‎că, dacă l-am scoate de acolo în uniformă,
‎ar putea accepta să iasă ‎fără să se simtă umilit.
‎Iar conversația cu Noriega a fost: ‎„Ia-ți uniforma militară,
‎ieși din nunțiatură ‎și îți e redată mândria.
‎Dar nu poți rămâne în situația asta.”
‎Forțele noastre militare s-au dus ‎la una dintre reședințele lui Noriega
‎să ia uniforma, s-o calce, ‎să o pregătească și să o curățe.
‎Și așa i-a fost livrată.
‎Când se ridica draperia, ‎însemna că va ieși.
‎Printre altele a spus:
‎„Mă voi preda generalului Cisneros.”
‎I-am zis generalului Thurman.
‎A spus: „Nu te duce acolo.” ‎Deci n-am fost la poartă.
‎Detașamentul Forțelor Speciale ‎era acolo să-l verifice,
‎iar eu nu m-am dus.
‎ZECE ZILE DUPĂ OPERAȚIUNEA ‎JUST CAUSE ‎3 IANUARIE, ORA 20:50
‎La 20:50 în acea seară,
‎Noriega a ieșit din nunțiatură ‎în uniformă militară.
‎A ieșit și încercam să păstrăm ‎o atitudine calmă ca să nu-l speriem.
‎Nu voiam să se sperie la poartă ‎și să se întoarcă,
‎iar apoi s-o luăm de la început.
‎A ieșit pe poartă. ‎Îmi amintesc că l-am prins de braț,
‎ca să-l percheziționăm.
‎A întrebat: „Unde e generalul Cisneros?”
‎I-am spus că e peste drum.
‎L-am încătușat ‎și l-am dus la un elicopter Black Hawk.
‎Eram acolo când l-au încătușat.
‎Se balansa. ‎Credea că-l aruncăm din elicopter.
‎De asta l-am încătușat. ‎Sunt convins de asta.
‎A început să facă așa.
‎Se temea. Nu era decât un laș.
‎Abia după ce Noriega a părăsit nunțiatura
‎și l-am văzut predat agenților DEA,
‎am răsuflat ușurată.
‎Erau multe variabile în ‎Just Cause‎.
‎N-a fost o operațiune fără cusur. ‎S-au făcut greșeli.
‎Uneori rezultatul e influențat ‎de inamic, de vreme,
‎de o mașină defectă, ‎deci nimic nu e fără cusur.
‎Dar având în vedere mărimea și amploarea ‎operațiunii, e uimitor cum s-a executat.
‎În ceea ce privește invazia, ‎operațiunea militară,
‎nu regret că am participat la ea.
‎Ba chiar mă bucur ‎deoarece știu că am salvat multe vieți.
‎Ce a fost o surpriză pentru noi ‎sau cel puțin pentru mine,
‎era că Noriega lucrase ‎până în ultima clipă cu CIA.
‎Că mi-am riscat viața, că soldații ‎din unitatea mea militară erau să moară.
‎A fost foarte neplăcut să aflu ‎că, până în ultima clipă,
‎el lucrase pentru inamicul care mă ataca.
‎E foarte greu să vezi ‎cum mor oamenii de lângă tine.
‎Ce m-a marcat cel mai mult
‎e că nu există război bun, ‎așa cum nu există pace rea.
‎Asta m-a marcat.
‎Încă nu știm numărul de morți ‎din timpul invaziei.
‎Estimăm că ar fi ‎între 2.000 și 3.000 de morți.
‎Dar nu există documente.
‎Noriega a primit 40 de ani ‎de închisoare ca prizonier al SUA,
‎apoi l-au închis în Franța ‎pentru că încălcarea unei legi,
‎iar apoi l-au eliberat în Panama,
‎și l-au pus într-o închisoare ‎din Zona Canalului,
‎după care au aflat ‎că are cancer și a murit.
‎Dar cred că Noriega a fost tratat ‎mult mai bine decât merita.
‎A fost un om foarte crud.
‎Panama e o poveste de succes ‎pentru că e o țară democratică.
‎Au preluat canalul.
‎L-au condus bine. Au făcut bani.
‎Dar trebuie să avem grijă
‎să nu ne mai implicăm ‎în preluări militare de putere ca aceasta.
‎Nu duc doar la moartea ‎multor soldați tineri,
‎ci și la pierderea unui tezaur ‎și a poziției în lume.
‎Să sperăm că zilele invadării ‎altor țări s-au terminat.
‎NUMĂRUL OFICIAL DE DECESE PANAMEZE ‎ÎN TIMPUL OPERAȚIUNII ‎JUST CAUSE ‎ESTE 514
‎23 DE SOLDAȚI AMERICANI ‎ȘI TREI CIVILI AMERICANI AU FOST UCIȘI
‎GENERALUL MANUEL NORIEGA ‎A PETRECUT 17 ANI DE ÎNCHISOARE
‎OPERAȚIUNI DE SPIONAJ
‎Subtitrarea: Marcel Negrău