Presidenten beordrade i morse amerikanska styrkor att verkställa
planerade uppdrag i Panama för att skydda amerikanska liv,
återställa den demokratiska processen,
bevara Panamakanalfördragens integritet och omhänderta Manuel Noriega.
USA byggde, ägde och drev Panamakanalen i flera år,
innan Carter-administrationen antog fördraget
för att överlämna den till Panama.
Sen kom Manuel Noriega till makten.
Han jobbade faktiskt för den amerikanska regeringen,
i form av narkotikabekämpning,
medan han samtidigt hjälpte narkotikahandlarna.
Vi skulle ge kanalen till panamanerna,
men vi kunde inte göra det medan vi hade en diktator som Noriega,
som var allsmäktig och involverad i narkotikahandel.
Innan Just Cause verkställdes sa alla källor:
"Vi vet var Noriega är dygnet runt."
Men så fort vi kom dit visste ingen var han var.
Där är vi, och det stora priset är Noriega.
Vi kan inte hitta honom, så jakten börjar.
HEMLIGHETSSTÄMPLAT
SPY OPS: HEMLIGA UPPDRAG
PANAMAKANALEN, PANAMA
Panamakanalen öppnades 1914 och förenar Stilla havet och Atlanten.
USA byggde kanalen genom att hugga genom kilometer av djungel
och importera tusentals arbetare från så långt som Kina och Italien.
Panamakanalen färdigställdes 1914.
Samma år hade USA övertygat Panama att bli självständigt från Colombia.
Området där kanalen ligger var den smalaste punkten mellan haven.
PANAMAKANALEN
Havsnivåerna var olika, men det var den smalaste delen.
Fransmännen hade försökt bygga en kanal
men kunde inte fullborda den på grund av sjukdomar, såsom malaria.
Vi tog över, och USA lyckades fullborda den.
Så den amerikanska regeringen skapade en kanalzon
som var cirka 30 km bred
och 60 km lång.
Avtalet med Panama och kanalen, och det är här kontroversen kommer in,
var att kanalen mer eller mindre skulle vara USA:s egendom.
Kanalzonen hade sin egen regering, sin egen lag och sina egna fängelser.
Så om en panaman tog sig över kanalen via motorvägen
skulle de underkastas USA:s jurisdiktion.
Det skapade konflikter,
så när Carter kom in
gick han med på att lägga ner zonen och överlämna kanalen till Panama.
OAS HUVUDKONTOR, WASHINGTON, D.C., USA 7 SEPTEMBER 1977
Under de här avtalen kommer Panama att spela en allt viktigare roll
i drivandet och försvaret av kanalen de nästkommande 23 åren.
Efter det kommer USA fortfarande att kunna motverka hot
mot kanalens neutralitet och öppenhet för användning.
När avtalet med Carter gjordes
upprättade vi en avdelning vid namn Joint Treaty.
Den sköttes av mig.
Jag var operativ chef för SOUTHCOM.
BRIGADGENERAL C CISNEROS
Panama fick tillstå att vi hade militär där
och skulle driva kanalen till år 2000.
Jag hade 12 000 män under mig, den största truppen.
Men vi hade cirka 12 000 civila anhöriga
och 20 000 personer kopplade till zonen som var amerikanska medborgare.
CIA och USA:s militär
var de största intressenterna i Panama.
Panama är viktigt för USA,
i synnerhet på grund av Panamakanalen och all handel som sker via den.
Det är en viktig plats för oss.
Panamakanalfördragen gjordes med Torrijos.
Torrijos var en diktator.
En mycket karismatisk kille, väldigt nationalistisk och omtyckt.
Vi hanterade honom effektivt.
Noriega var Torrijos underrättelsechef.
Han insåg vikten av propaganda,
bedrägeri, källor och nätverk.
De kallade honom "ananasansikte" eftersom han hade ärr från barndomen.
Han hade dem i hela ansiktet. Det var en nedsättande term.
Han gillade det säkert inte, men så var det.
Manuel Noriega hade en intressant barn- och ungdom.
Han var son till ett hembiträde,
och modern hade alltid försökt ta hand om honom på bästa sätt.
Under high school-åren skickades han till militärhögskola i Peru,
där han utmärkte sig.
När han återvände till Panama som löjtnant blev han tillsatt under Omar Torrijos.
Torrijos tog hand om honom och blev hans mentor.
Den relationen främjade en hel del.
År 1971 blev han chef för underrättelsetjänsten.
Han hjälpte oss under krigen i Centralamerika.
Han stöttade vår regionala politik och gav oss tillgång till svåra måltavlor,
vilket vi uppskattade.
Frihetskämparna i Nicaragua kan vinna demokrati i Centralamerika.
Men vårt stöd behövs nu, imorgon är för sent.
Det som hände i Centralamerika då, i större skala…
Vi kämpade mot sandinisterna. De stöttades av kubanerna,
och Kuba var en satellitstat till Sovjetunionen.
Vi var väldigt oroliga över det.
Noriega hade en bra relation med kubanerna.
Han kunde ge oss information om sina kontakter.
Men han körde ett dubbelspel och sålde säkert…
Han berättade säkert vad vi höll på med.
Det rådde oklarheter om hur pålitlig han var.
Jag visste att CIA betalade Noriega 200 000 dollar om året för information.
Noriega fick ersättning, men det var för att betala för…
För saker han gjorde för oss,
i fråga om att samla in information och rigga utrustning vi använde
för att samla in uppgifter om svåra måltavlor.
Men korruption var ett problem. Han kände till landet och spelarna,
så han var en viktig del av den panamanska regeringen,
särskilt Torrijos.
31 JULI 1981
Omar Torrijos dog i en hemsk flygolycka.
TORRIJOS DÖD I PANAMANSK FLYGPLANSOLYCKA
Omständigheterna kring incidenten är oklara.
Enligt myndigheterna åkte planet in i en bergsvägg,
men enligt vittnen exploderade det i luften.
Även om hans död förklarades som en olycka misstänker många att det handlar om mord.
FÖRE DETTA LEDARE BATALLONES DE LA DIGNIDAD
MINISTER OFFENTLIGA ARBETEN
När general Torrijos dog i Cerro Marta den 31 juli 1981
uppstod nationell osäkerhet.
Torrijos var inte republikens president, utan regeringschef.
Så i den övergången tog general Noriega över Guardia National,
senare kallad Fuerzas de Defensa. Han var den som beordrade övergången.
Han blev ledare för Fuerzas de Defensa.
och kunde så småningom befästa makten och bli en starke man.
Han var inte president, men han var huvudpersonen,
diktatorn i Panama.
Han visste var pengarna och de rika människorna fanns
och var inblandad i alla sorters korruption.
Det värsta var nog narkotikahandeln.
Noriega kunde använda Panama som transitpunkt för droger.
Han hade kontroll över vattenvägarna,
med Colombia, Miami, rutter in i Europa…
Han utvecklade nätverket
med hjälp av individerna från de olika kartellerna,
och han fick bra betalt för det.
Om kartellerna ville ha stöd eller säker passage genom kanalen
kunde han fixa det.
Så för kartellerna var det en viktig relation.
Det var en perfekt oas för narkotikahandel och annan korruption.
Vi som land hade blivit mycket oroliga för narkotikahandeln.
År 1986 beordrade president Reagan Central Intelligence Agency
att skaffa bättre information om hur man ska stoppa narkotikahandelsorganisationer.
Vi bildade Panama-insatsstyrkan
för att förbättra insamlingen av underrättelser.
Det var situationen när jag kom dit under min andra insats 1986.
Jag bad ambassaden om en lista över företagen de gjorde affärer med
och hur många av dem som hade kopplingar till Noriega.
Alla hade det.
Noriega kontrollerade dem,
så jag ville förbjuda alla affärer med dem och istället importera från USA.
Det var en del av mitt uppdrag, att bli av med Noriega.
Så Noriega och jag blev ärkefiender.
De flesta gillar inte att ha utländska trupper i landet.
Det stör dem så småningom.
Snart började Noriega ifrågasätta om vi var de bästa partnerna att ha,
de bästa vännerna att ha,
och började motarbeta oss på olika sätt.
NATIONELL SÄKERHETSRÅDGIVARE TILL REAGAN
Poindexter bad general Noriega ingripa i Nicaragua på uppdrag av Contras.
Han bad till och med Noriega låna ut en del av Panamas territorium
för att träna Contras att strida i Nicaragua.
General Noriega sa: "Nej, det tänker jag inte tillåta."
De såg general Manuel Antonio Noriega som ett hinder
för att kunna materialisera de geostrategiska och politiska målen.
Han blev antagonistisk, konfronterande och nästan stridslysten.
Han började underminera vår centralamerikanska politik.
Den här macheten representerar det panamanska folkets värdighet och mod.
Den säger: "Inte ett steg tillbaka."
Och han började förtrycka,
undertrycka det politiska etablissemanget i Panama.
Han började tortera och döda sina politiska motståndare.
Vi visste att vi inte kunde fortsätta blunda för det,
att vi var tvungna att göra nåt.
Det var då vi beslutade att bryta förbindelserna med honom.
President George Bush stoppade ekonomiskt och militärt stöd till Panama,
så allt var utom kontroll.
År 1988 blev Noriega anklagad, i USA, för narkotikahandel.
HUVUDMÅL: NORIEGA
"LIGISTS" TILLHÅLL
Det är en helikopter ursprungligen tillhandahållen av USA,
men ledaren, anklagad för narkotikahandel, flyger den fortfarande runt landet.
Manuel Noriega är befälhavare för armén och den mäktigaste mannen i Panama.
Som chef för insatsstyrkan åkte jag på möten i Vita huset,
nationella säkerhetsrådets möten.
Målet var att få honom att lämna ifrån sig makten på ett fredligt sätt
och överlämna den till en demokratisk regering.
…bort Noriega?
Jag vill gärna få bort honom. Vi vill få honom därifrån.
PANAMA CITY, PANAMA MARS 1989
I mars 1989 utfördes ett kuppförsök
av några av hans egna militära medlemmar.
Och de blev dödade, avrättade.
General Noriega stod länge på CIA:s lönelista
och vet ett och annat om propaganda.
Han har avvisat ännu ett försök att avsätta honom.
Amerikanarna vill desperat få bort honom,
men hans grepp om makten är starkare än nånsin.
Vi ville inte ha en kupp.
Vi gav dem inte vapen eller tränade dem på nåt sätt.
Vi övertalade bara militären att pressa Noriega att avgå.
Kurt Muse var en amerikansk medborgare vars familj hade åkt till Panama.
Hans far hade en grafikverksamhet, och han jobbade för sin far.
Hans barn gick på panamanska skolor.
Han var en del av samhället där, integrerad i det panamanska samhället.
Han, precis som hans panamanska vänner,
började oroa sig för Noriega och hans maktmissbruk.
De kallade sig "Radio Voz de la Libertad".
De upptäckte att de kunde avlyssna kommersiella radiosändningar,
från kommersiella radiostationer i centrala Panama City, och ta över.
De kunde kapa signalen
och sända sitt eget program.
De sände, sporadiskt,
väldigt korta meddelanden som var mot Noriega och för demokrati.
Frihetens röst.
Vi gav dem pengar,
medel för att hyra skyddsboenden på olika ställen i centrala Panama City.
Vi gav dem den senaste utrustningen
som kunde programmeras att ta över stationer vid en given tid.
Vi beslutade att använda den här förmågan för att slå tillbaka mot Noriega,
för vi visste att han skulle fuska, att han skulle manipulera valprocessen.
Vi riggade utrustningen och väntade på valdagen.
På valdagen fick vi resultatet från vallokalsundersökningarna
och skulle sen läsa manuset vi hade sammanställt.
"Lystring, brådskande. Vi avbryter sändningen
för att ge er egentliga resultat baserade på vallokalsundersökningar."
Vi gick snabbt igenom informationen vi hade fått.
Sen stängde vi ner och övervakade det militära kommunikationssystemet
för att se till att de inte letade efter oss.
Det gick som smort.
Vi tillbringade eftermiddagen och kvällen med att avlyssna deras radiokommunikation.
Men så småningom stoppade Noriega räkningen.
En dag eller två senare ogiltigförklarade han valet.
Hans skäl till det var utländsk inblandning.
Batallones de la Dignidad var uttrycket för en viktig grupp panamanska medborgare
som frivilligt bestämde sig för att organisera sig som en civil milis,
som en andra stödlinje för Fuerzas de Defensa.
Vi ville förhindra ett utländskt militärt ingripande.
Jag heter Amadís Jiménez De Sandoval.
Jag var kapten i Fuerzas de Defensa när invasionen ägde rum.
ÖVERSTE FUERZAS DE DEFENSA DE PANAMÁ (PENSIOENRAD)
Jag har känt Benjamín Colamarco i många år.
Som många unga män då var han en idealistisk man.
Han trodde verkligen på nationalism och Panamas suveränitet.
Han var befälhavare för Batallones de la Dignidad.
Efter att valet hade förkastats,
och det uppstod massprotester,
sa Noriega åt Fuerzas de Defensa och Batallones de la Dignidad
att attackera männen som hade blivit valda.
En av dem var Billy Ford.
Han blev attackerad på gatorna.
Hans livvakt och chaufför dödades, och Ford blev misshandlad.
Våld i Panama idag när pro-Noriega-styrkor
attackerade oppositionsledare och deras anhängare.
Oppositionskandidaten Guillermo Endara slogs medvetslös.
Hans vicepresidentkandidater blev också illa tilltygade.
Men han visade sitt sanna jag. Han visade att han var en diktator.
Det var början på slutet för honom.
GORILLAREGERING KOMMER USA ATT INGRIPA?
Jag placerades i en specialoperationsenhet som hette Joint Intelligence Fusion Cell.
Enhetens uppdrag var att hitta Noriega och fastställa och förutspå hans drag.
Så vi som team skickades ner i november.
Jag brukade jogga ner till Amador-brovägen,
området där hans högkvarter låg,
prata med vakterna för att se vilken information som fanns att få
och sen rapportera vad jag hade hört.
Efter att ha anlänt började jag utveckla ett nätverk av källor
som kunde ha sett eller hört var Noriega befann sig,
så att vi kunde förutspå hans varje drag.
Han hade en älskarinna, Vicky Amado,
så jag åkte till nagelsalongen hon brukade besöka
för att se om jag kunde snappa upp rykten.
Han besökte även ett hem som var känt som "häxans hem".
Han var väldigt involverad i voodoo, Santería på spanska.
Han trodde att krafter skulle skänkas till honom
och ge honom större makt genom olika ritualer.
Vi hade julbal.
Vår befälhavare, brigadgeneral Cisneros, satte stopp för vår kväll.
Jag gick fram till mikrofonen.
Jag sa: "Vi måste tyvärr ställa in. Det har precis inträffat en incident.
Så alla officerare, lämna av er familj och inställ er för tjänstgöring på basen."
Jag fick besked om en incident där en marinkårslöjtnant hade blivit dödad.
"MARINSOLDATEN" SOM DÖDADES I PANAMA VAR COLOMBIAN
Han hade gått ut med två vänner.
De åkte förbi det panamanska högkvarteret och vägspärren där. Där ombads han stanna.
Han sprang igenom blockaden, och de sköt ihjäl honom.
Jag fick även höra att när de informerade Bush…
Efter att marinsoldaten hade blivit dödad var det en flottkapten…
Han var ute med sin fru och blev stoppad på samma ställe.
De drog ut honom, misshandlade honom och våldtog hans fru.
Det var då Bush beordrade operationen, den vi kallade Just Cause.
Panamanerna kallade det den amerikanska invasionen,
så jag ska hänvisa till den som det, för det var vad det var.
19 DECEMBER 1989 KL. 22.00
Jag var på väg hem runt tiotiden när jag fick ett samtal
från kapten Moisés Cortizo…
…som var stationerad på Fort Amador.
Kapten Cortizo sa:
"Benjamín, det händer konstiga saker. Vi har tappat kontakten
med den amerikanska delen av USA:s armé i Panama."
När vi nådde vägspärren den kvällen, när vi åkte förbi strålkastarna…
De var trasiga,
och det stod ingen soldat där, varken panamansk eller amerikansk.
Hela det vänstra området av basen, amerikanarnas del,
USA:s flottas befälsområde, var helt mörklagt.
Jag var regementsförvaltare i den amerikanska infanteribataljonen,
i 5th Batallion, 87th Infantry Regiment.
Delta Force deltog i…
…invasionen av Panama och Operation Just Cause av flera skäl.
För det första hade de ett team som hade spårat Noriega i flera månader.
Det andra skälet var Kurt Muse.
Kurt Muse hade varit en del av den panamanska gruppen
Voz de la Libertad.
Han hade rest till USA och sen återvänt till Panama.
Gruppen hade förråtts av nån de kände…
…och Kurt hade blivit gripen och satt i fängelse.
Kurt hölls på Modelo-fängelset i stan, i Chorrillo,
mittemot comandancia, Fuerzas de Defensas högkvarter.
Den amerikanska regeringen insåg
att det första steget av invasionen var att få ut Kurt.
Det uppdraget hette Acid Gambit.
Vid Operation Just Cause tillhörde jag en specialenhet.
En specialenhet är arméns beteckning
på olika hemliga enheter.
Delta Force är våra truppers elit.
De kan ge sig in i en situation, ordna upp läget och komma ut.
Vi ville få ut Kurt Muse ur fängelset.
Ju längre han satt inne, desto mer utsatt var han.
KL. 23.35
Informanter från Delta hade planerat det här rätt länge.
Jag lärde känna Lee när han gick igenom urvalsomgången,
under Deltas utbildning.
De landade på Modelo-fängelset.
De kämpade sig in
genom att spränga upp dörrar
och celler
med laddningar de hade för det ändamålet.
De tog Kurt Muse och satte honom på helikoptern.
De sköt mot helikoptern. Den blev skadad och kraschade på gatan.
Militären skickade förstärkning.
De sköts åt alla håll, så ett trupptransportfordon åkte dit,
räddade honom och körde honom till armébasen.
Det var en dramatisk flykt från fängelset.
Delta Force-soldaterna… Några blev skjutna, men alla överlevde.
Det var ett lyckligt slut.
På en skala från ett till tio var den en tia.
MIDNATT
Samtidigt: timmen T.
Resten av bataljonen skulle säkra Fort Amador innan vi inledde operationen.
Planen bestod av samtidiga attacker mot kanalzonen,
Fort Amador,
Panamas flygplats, Torrijos,
Fort Cimarron
och Rio Hato, långt upp i norr.
De lät skicka ner 82nd Airborne Division.
Navy SEAL:s hoppade fallskärm ner i Panama Viejo.
Tyvärr var det under lågvatten,
när tidvattnet är väldigt långt från fastlandet.
Vi förlorade tyvärr fyra Navy SEAL:s, men det var väldigt kaotiskt.
Vi invaderade inte. Vi gick ut genom bakdörren.
Gränsen mellan Panamas och USA:s bas var vägen.
De behövde bara korsa vägen.
Det viktigaste uppdraget var att förstöra
Fuerzas de Defensas tillhåll i stan, att isolera och slå ut dem.
Comandancia slogs som en trumma.
Högkvarteret blev beskjutet av AC-130-markunderstödsflyg
och säkrades sen av ett Rangers-kompani.
Vi visste att Noriega inte var där,
annars hade vi gått in med markstyrkor istället för bomber och raketer.
Så det förstördes i början av operationen.
Det var där majoriteten av dödsfallen inträffade,
i kampen om comandancia.
Det var då husen som låg där började brinna.
Oavsett om man var i stan eller inte
kunde man se ljusstrålen från branden i El Chorrillo.
Vi visste inte om vårt hus skulle stå kvar när vi kom tillbaka.
Det var väldigt läskigt.
Vi brände ner Chorrillo till grunden,
lite drygt 12 kvarter.
Folk strömmade ut.
Husen hade byggts av fransmännen under det franska kanal-projektet.
Det var kärnved från Savannah i Georgia.
Om ni nånsin har sett kärnved brinna…
Jag menar, det bara…
Och om man var långsam, gammal, en krympling eller liten hann man inte ut.
Den 19 december, på kvällen…
Jag var befälhavare för Coco Solos marin-infanterikompani.
Jag hade befordrats till kapten.
Det var samma dag som jag tog kommandot över det nya kompaniet.
Jag kunde inte ens enhetens telefonnummer. Jag visste inte ens vad soldaterna hette.
Soldaterna var väldigt unga.
De var barn på 18-20 år.
Och när bomberna började falla var de väldigt rädda.
De omringade oss.
Soldaten bredvid mig sa:
"Min kapten, gå inte ut. Du kommer att bli dödad."
Och jag sa: "Vi måste försöka rädda oss själva.
Fiendestyrkan är vida överlägsen,
så jag ska försöka kapitulera."
När jag försökte kapitulera och ta mig ut exploderade en handgranat.
Vi kastade oss,
men han hann inte söka skydd och träffades av granaten.
Han dog i min famn.
Det finns rapporter om att, bara under de första timmarna,
480 bomber sprängdes i huvudstaden,
huvudsakligen i området El Chorrillo.
Striden var över på en timme.
Jag var på Davis-fånglägret.
Jag visste inte att Panamas nya president var president Endara.
Den nya regeringen upprättad av invasionen
leddes av kandidaterna från det avbrutna nationella valet.
Endara kallade det…
Det visade sig att president Endara hade frågat befälhavare Cisneros om mig.
Sen träffade jag befälhavare Cisneros i ett skyddsboende i Fort Davis.
Man såg hatet i hans ögon när han kom in. Ingen vill bli invaderad, beskjuten.
Jag var upprörd.
Jag sa att jag ville åka tillbaka till fånglägret,
att jag inte ville ta del av nåt.
Men jag sa: "Det är över. Noriega är på flykt, han har förrått er.
Det är slut på död och förstörelse. Jag behöver din hjälp."
Cisneros sa att det brann i El Chorrillo
och att ett antal personer var hemlösa.
De andra amerikanska befälhavarna ville bomba Colón
och tänkte göra det den kvällen.
Han bad mig hjälpa honom
få in officerare och trupper i Colón för att få dem att kapitulera.
Vi var överens om att undvika onödig blodsutgjutelse.
Sen ringde vi ett samtal. De pratade med mig och kapten Cisneros.
Han bad dem med respekt, på ett korrekt sätt, att ge upp.
Han sa att han ville undvika att bomba Colón.
Jag sa: "Jag bombar er inte om ni överlämnar alla era vapen.
Vifta med vit flagg så kommer ni inte att bli skadade."
Några timmar gick,
och officerare började gå ut mot de amerikanska truppernas vägspärr.
I och med det undvek de bombningen av Colón.
Det hände med…
Ungefär 75 % av den panamanska styrkan hade kapitulerade vid dag tre.
Innan Just Cause verkställdes sa alla källor:
"Vi vet var Noriega är dygnet runt.
Säg när ni ska dit så berättar vi var han är."
Men så fort vi kom dit visste ingen var han var.
De som spårade honom hade lagt märke till
att han hade gått på möten på Atlantsidan av Colón.
Sen åkte han till Stillahavssidan
där han bodde på ett hotell nära flygplatsen.
Sen tappade de bort honom.
Och skälet till att ingen visste var han befann sig
var för att han var på en bordell när Just Cause ägde rum.
Han la märke till flygplanen, ljudet och explosionerna och gick under jorden.
Noriega var en smart man.
Han visste att vi skulle döda honom, för vi tänkte döda honom.
Om vi hade fått tag på honom under striden skulle han ha varit en död man.
Så han förflyttade sig, gömde sig.
Han var civilklädd och hade en chaufför, nån vid sin sida.
Han kunde inte stanna på en plats, för Delta var ute efter honom.
Vi utförde över 20 uppdrag på sex dagar,
på platser han kunde ha varit på eller hade synts till.
Men det var samma visa överallt: ingen Noriega.
Jag ansåg att Noriega var
en för stor ynkrygg för att fly in i djungeln.
Han älskade bekvämligheter för mycket.
Han älskade sin älskarinna Vicky Amado för mycket.
Sen började jag fundera på
om Vicky Amado kanske visste var han var i kaoset som hade uppstått.
Jag hämtade Gula Sidorna. På den tiden hade vi Gula Sidorna.
Jag letade efter Amados bostad och ringde samtalet.
Det här var sent den 21 december.
Hennes mamma Norma svarade, och jag presenterade mig som Maria.
Jag sa att jag hade ett meddelande från Manuel Noriega.
Vicky kom till telefonen, andfådd, och sa:
"Är han säker? Var är han?"
Det sa mig att ingen av dem visste var Noriega var.
Så jag sa till Vicky att meddelandet jag hade från Manuel var
att hon skulle kontakta mig, Maria,
om hon inte kände sig säker, och så skulle jag hjälpa henne i säkerhet.
Det var slutet på samtalet den 21 december.
På eftermiddagen den 22 december fick jag ett samtal.
Hon sa att hon fruktade för sitt liv.
Jag sa att jag skulle låta hämta henne.
Den 23 december träffade jag henne på den föreskrivna platsen.
Men när hon märkte att fordonet var på väg in i den gamla kanalzonen
och att vi närmade oss en militär grind, tittade hon på mig och sa: "Vart ska vi?"
Jag sa: "Till en säker plats."
Jag sa att jag inte var en Noriega-allierad,
att jag var på de amerikanska styrkornas sida
och att det var dags för Noriega att ställas inför rätta.
Jag sa att landet behövde hennes stöd för att det skulle hända.
De nästkommande dagarna började hon känna
att hennes roll var väldigt viktig.
Hon hade sina barns liv att tänka på. Det var nog vad hon tänkte på främst.
Vicky Amados fall var att hon gillade att vara en del av societeten.
Hennes mor Norma drev en bar.
Hon brukade laga Noriegas måltider då han var rädd för att bli förgiftad.
Så det var Vickys mor.
Vicky, å andra sidan, hade livsstilen hon aldrig hade kunnat ha
förrän hon träffade Manuel Noriega.
Intressant nog visste vi inte var Noriega var
när jag tog med Vicky till skyddsboendet, vilket var den 23 december.
VATIKANSKA AMBASSADEN JULAFTON 1989
Kvällen den 24 december
ringde Noriega nuntien och bad om tillflykt.
Noriega sökte tillflykt i nuntiaturen
eftersom det är en fristad etablerad av den katolska kyrkan.
Påven sa: "Man är säker så länge man är i nuntiaturen."
Han hade ringt dem från en Tastee-Freez-glassbutik.
Okej, här är parkeringen. Mittemot ligger vatikanska ambassaden.
Ser ni männen som står på parkeringen, på den öppna lastbryggan?
Noriegas rum ska ligga på andra sidan. Det är där Noriega är.
Sen omgivs man…
Det fanns folk som sa att han var utklädd till nunna
när han gick in på ambassaden. Andra sa att han var utklädd till kvinna.
Andra menar att fader Villanueva fick in honom i nuntiaturen.
Men jag vet inte.
Vi skyndade dit. Vi var först på plats.
Vi säkrade ambassaden för att hindra honom från att fly.
Och det fanns ett flertal avspärrningar runt omkring oss, så vi hade honom fast.
Vi upprättade kommunikation, en direktlinje,
den 26 eller 27 december, från skyddsboendet till nuntiaturen.
Det var för att garantera direktkontakt, telefonsamtal, mellan Vicky och Noriega.
Vi avlyssnade telefonen, och jag hörde Noriega prata med Vicky.
Hon sa till Noriega: "Du kan inte stanna där för alltid."
Samtidigt, medan hon pratade med honom, ökade vi pressen.
Stora högtalare spelade rockmusik.
Favoriten var: "I Fought the Law." Det skränade bara.
Vi visste vilket rum han bodde i, så vi placerade högtalare nära väggen
och spelade dag och natt för att inte ge honom nån vila.
Generalförsamlingen antog en resolution som fastställer USA:s invasion som ett
"grovt brott mot internationell rätt".
Röstningen: 75 mot 20.
FN:s generalförsamling
antog Resolution 44/240,
som visar på att USA och USA:s regering, när president Bush hade makten,
bröt mot internationell rätt och kränkte Panamas suveränitet.
Jag åkte till mitt högkvarter. På vägen tillbaka såg jag en folkmassa,
cirka 1,5 km från nuntiaturen, med demonstrerande panamaner.
När de såg min bil så…
Jag var väldigt populär då.
De sa: "Släpp in oss så drar vi ut Noriega."
Jag åkte till högkvarteret, ringde nuntiaturen och sa:
"Det står en stor grupp panamaner utanför som vill komma in och ta hand om Noriega."
Han insåg situationen och gick och kallade på Noriega.
Det här var precis vad han sa:
"Jag sa till Noriega att folkmassan skulle komma in
och hänga honom som Mussolini om han inte överlämnade sig till Cisneros,
och att du måste skydda honom när han är i ditt förvar."
Och det var sant.
Innan det här hade jag pratat med Vicky om vilken sorts man Noriega var,
och hon sa att han var en väldigt stolt man.
Han var väldigt glad och stolt över sina militära prestationer
och tyckte inte alls om förnedring.
Det var då jag fick idén att han, om han fördes ut i sin uniform,
kanske inte skulle känna sig förnedrad.
Man sa till Noriega: "Ta på dig uniformen.
Kom ut ur nuntiaturen med din stolthet återställd.
Det kan inte förbli som det är nu."
Våra militärstyrkor hade åkt till en av Noriegas bostäder.
De hade hämtat, strukit, förberett och tvättat hans uniform.
Det var så den levererades.
Han såg att ridån var uppe och gick med på att komma ut.
En sak han sa var:
"Jag vill överlämna mig själv till befälhavare Cisneros."
Jag informerade befälhavare Thurman.
Han sa: "Du borde inte vara där." Så jag var inte vid grinden.
Special Forces Detachment var där för att hålla koll på honom.
Jag höll mig på avstånd.
TIO DAGAR EFTER OPERATION JUST CAUSE 3 JANUARI KL. 20:50
Kl. 20.50 kom Noriega ut ur nuntiaturen i sin militäruniform.
Han kom ut.
Vi försökte visa upp ett lugnt yttre för att inte skrämma honom.
Jag ville inte att han skulle få panik och vända om.
Då skulle vi vara tillbaka på ruta ett.
Han kom ut.
Jag minns att jag tog tag i hans arm så att vi kunde visitera honom.
Han sa: "Var är befälhavare Cisneros?"
Jag sa: "Där borta, på andra sidan gatan."
Vi satte på honom handbojor och gick till en helikopter.
De satte honom i helikoptern. Han gungade fram och tillbaka.
Han trodde att vi skulle kasta ut honom ur helikoptern.
Jag är övertygad om att det var därför. Han…
Han var rädd. Han var en ynkrygg, inget annat.
Det var inte förrän Noriega lämnade påvens nuntiatur
och jag såg honom överlämnas till DEA-agenter…
Jag drog en suck av lättnad.
Det var många variabler i Just Cause. Den var inte felfri, folk begick misstag.
Ibland påverkar fienden, vädret eller ett trasigt fordon,
så inget är nånsin felfritt.
Men med tanke på operationens storlek och omfattning
är det otroligt hur den utfördes.
Angående invasionen av Panama, den militära operationen…
Jag ångrar inte att jag deltog.
Jag är glad att jag gjorde det då jag räddade många liv.
Det som var en överraskning för oss, eller åtminstone för mig,
var att Noriega hade jobbat med CIA in i det sista.
Jag riskerade mitt liv, och min militära enhet blev nästan dödad.
Så det var trist att få veta att han
hade jobbat för fienden som attackerade mig.
Det är svårt att se folk dö.
Jag insåg att det inte finns bra krig eftersom det inte finns dålig fred.
Det var min största insikt.
Vi vet fortfarande inte hur många som dog under invasionen.
Vi misstänker att det är 2 000-3 000,
men det finns inga register.
Noriega dömdes till 40 års fängelse i USA.
Sen förflyttades han till ett fängelse i Frankrike.
Sen överlämnade de honom till Panama,
och de satte honom i fängelse i det som en gång var kanalzonen.
Sen fick han cancer och dog.
Jag anser att Noriega behandlades bättre än han förtjänade.
Noriega var en grym man.
Panama är en sån där framgångssaga.
De har varit demokratiska. De tog över kanalen.
De har drivit den väl och tjänat pengar.
Men vi måste vara försiktiga med att delta i militärkupper i framtiden.
De resulterar inte bara i många unga soldaters död,
utan även i förlust av skatt och anseende i världen.
Så förhoppningsvis är dagarna av att invadera andra länder förbi.
DET OFFICIELLA ANTALET PANAMANSKA DÖDSFALL UNDER OPERATION JUST CAUSE ÄR 514
23 AMERIKANSKA SOLDATER OCH 3 AMERIKANSKA CIVILISTER DOG OCKSÅ
GENERAL MANUEL NORIEGA AVTJÄNADE 17 ÅR I FÄNGELSE
SPY OPS: HEMLIGA UPPDRAG
Undertexter: Josephine Roos Henriksson