МІСТО ПАНАМА, ПАНАМА 20 ГРУДНЯ 1989 РОКУ
Президент наказав збройним силам США виконати
заздалегідь сплановані місії в Панамі, щоб захистити життя американців,
відновити демократичний процес,
зберегти цілісність Договорів про Панамський канал
і затримати Мануеля Нор'єґу.
США, по суті, побудували Панамський канал, володіли й експлуатували його роками,
доки адміністрація Картера не уклала угоду про передачу його Панамі.
Тоді до влади прийшов Мануель Нор'єґа.
Насправді він працював на уряд США,
займаючись боротьбою з наркотиками,
і в той же час допомагав наркоторговцям.
Ми віддавали канал панамцям,
тож не могли зробити це, поки при владі був диктатор Нор'єґа,
який був дуже сильний і причасний до торгівлі наркотиками.
Перед виконанням «Справедливої справи»
вся інформація, яку ми мали, казала: «Ми знаємо, де Нор'єґа 24 години на добу».
А щойно ми приїхали туди, ніхто не знав, де він.
Ось так. Головний приз, Нор'єґу,
ми знайти не можемо,
і починається полювання.
ЦЕНТРАЛЬНЕ РОЗВІДУВАЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ
СЕКРЕТНО
ШПИГУНСЬКІ ОПЕРАЦІЇ
ОПЕРАЦІЯ «СПРАВЕДЛИВА СПРАВА»
ПАНАМСЬКИЙ КАНАЛ, ПАНАМА
З'єднуючи Тихий і Атлантичний океани, Панамський канал відкритий у 1914 році.
Сполучені Штати побудували канал, подолавши кілометри джунглів
і імпортуючи тисячі робітників з Китаю та Італії.
Панамський канал був завершений у 1914 році.
На початку року
США переконали Панаму стати незалежною від Колумбії.
Територія, де знаходиться канал, була найвужчою точкою
між обома океанами.
Хоча рівень моря різний, але це була найвужча точка.
Французи намагалися побудувати канал,
але через хвороби, малярію тощо, не змогли його завершити.
Ми підхопили роботи, і Сполучені Штати успішно його завершили.
Отже, уряд Сполучених Штатів створив Зону каналу
шириною близько 32 кілометри і довжиною близько 64 кілометрів.
Угода з Панамою і канал, тут і почалася суперечка,
що канал буде майже власністю Сполучених Штатів.
Зона каналу мала свій уряд, свій закон, свої в'язниці.
Отже, якби панамці проїжджали каналом по шосе, яке вони мали,
вони підпадали б під юрисдикцію США.
Тож, зрештою, це стало дуже суперечливим питанням,
і коли прийшов Картер,
він домовився закрити Зону і віддати її Панамі.
Згідно з цими угодами, Панама відіграватиме все більш важливу роль
в експлуатації та захисті каналу протягом наступних 23 років.
А після цього Сполучені Штати зможуть протистояти будь-якій загрозі
нейтральності каналу і його відкритості для використання.
Коли було укладено угоду з Картером,
ми створили підрозділ під назвою «Спільний договір».
І він було піді мною.
Я був оперативним керівником Південного Командування.
Панама мала визнати, що там були військові,
і ми керували каналом до 2000 року.
У мене було 12 тисяч солдатів, найбільше угрупововання.
Але в нас було близько 12 тисяч військово-цивільних утриманців,
і ще близько 20 тисяч зоніанс, які були американськими громадянами.
ЦРУ і військові США
були найбільш зацікавленими сторонами в Панамі.
Панама дуже важлива для США, зокрема через Панамський канал
і через всю торгівлю каналом.
Це дуже важливе місце для нас.
Угода про Панамський канал була укладена з Торріхосом.
Торріхос був диктатором.
Дуже харизматичний хлопець, дуже націоналістично налаштований, популярний.
Ми успішно з ним розібралися.
Нор'єґа був начальником розвідки Торріхоса.
Він розумів важливість пропаганди, наприклад,
і обману, джерел і мереж.
Його називали «ананасове лице», бо в нього з дитинства були віспини,
які вкривали все його обличчя.
Це було образливе для нього прізвисько.
Певен, йому не подобалося, але так було.
У Мануеля Нор'єґи було дуже цікаве дитинство та юність.
Він був сином покоївки, і мати завжди намагалася
забезпечити його всім, чим могла.
У шкільні роки його відправили у військову академію в Перу,
де він досяг великого успіху.
Коли він повернувся в Панаму лейтенантом,
його призначили під командування Омара Торріхоса,
і Торріхос взяв його під опіку і став його наставником.
Ці стосунки стимулювали його підвищення.
У 1971 році він доріс до голови секретної служби.
Він дуже допомагав нам під час війн у Центральній Америці,
підтримував нашу регіональну політику і давав доступ до важких цілей,
що ми дуже цінували.
Борці за свободу в Нікарагуа
можуть перемогти в битві за демократію в Центральній Америці.
Але наша підтримка потрібна зараз. Завтра буде пізно.
Під час масштабних подій того часу в Центральній Америці
ми були залучені до боротьби з сандиністами.
Їх підтримували кубинці, і, звісно,
Куба була державою-сателітом Радянського Союзу,
тому нас це дуже непокоїло.
У Нор'єґи були гарні стосунки з кубинцями.
Він міг би розповісти про свої контакти, що він дізнався.
З іншого боку, він був подвійним агентом і, мабуть, продавав,
розповідав їм, що ми задумали і що робимо.
Було питання, наскільки він загалом надійний.
Я знав, що ЦРУ платить Нор'єзі
200 000 доларів на рік за інформацію.
Нор'єґа отримав компенсацію, але йому платили її за…
За те, що він робив для нас, щоб зібрати інформацію,
щоб підготувати обладнання, яке ми використовували,
зібрати розвіддані щодо важких цілей.
Але з Нор'єґою завжди були проблеми й корупція.
Він знав країну. Він знав гравців.
Тож він був важливою частиною панамського уряду того часу
і команди Торріхоса.
Омар Торріхос загинув у вогняній авіакатастрофі.
ТОРРІХОС ЗАГИНУВ У АВІАКАТАСТРОФІ В ПАНАМІ
Обставини інциденту невідомі.
Влада каже, що його літак впав на схил гори.
Але свідки кажуть, що літак вибухнув у повітрі.
Хоча його смерть офіційно оголосили нещасним випадком,
багато хто підозрює, що його вбили.
БЕНХАМІН КОЛАМАРКО
ЛІДЕР «БАТАЛЬЙОНІВ ГІДНОСТІ» МІНІСТР ГРОМАДСЬКИХ РОБІТ ПАНАМИ
Коли генерал Торріхос помер у Серро-Марті 31 липня 1981 року,
виникла ситуація національної невизначеності.
Торріхос не був президентом республіки. Торріхос був головою уряду.
Тож під час переходу генерал Нор'єґа очолює Національну гвардію,
яку пізніше назвали Силами оборони.
Це він наказав здійснити перехід.
Він став головою Панамських сил оборони
і зміг зміцнити владу, зрештою, і стати сильним.
Він не був президентом, але був головною людиною,
диктатором у Панамі.
Він добре знав, де гроші і багатії,
і був залучений у різні корупційні схеми.
Гадаю, найгіршою була наркоторгівля.
Нор'єґа зміг використати Панаму як транзитний пункт для наркотиків.
Тож він контролював водні шляхи.
З Колумбією, доставку в Маямі, шляхи в Європу.
Він розвинув цю мережу, працюючи з людьми
з різних картелів, і за це йому добре заплатили.
Якщо картелі хочуть безпечного проходу через канал або підтримку,
він може це зробити.
Для картелів це були важливі стосунки.
Тож це був чудове укриття для наркоторгівлі
та інших видів корупції.
Наша країна стала дуже стурбована наркоторгівлею.
У 1986 році президент Рейган наказав Центральному розвідувальному управлінню
отримати кращі дані, як знищити організації, що займаються торгівлею.
Ми створили Панамську оперативну групу, щоб збільшити збір розвідданих.
Такою була ситуація,
коли я приїхав туди вдруге у 1986 році.
Я попросив посольство дати мені список компаній, з якими вони співпрацюють,
і я хотів знати, скільки з них пов'язані з Нор'єґою.
Пов'язані були усі.
Нор'єґа запустив туди кігті,
тож я хотів заборонити роботу з усіма цими компаніями
й імпортувати їх зі США.
Думав, позбутися Нор'єґи — невід'ємна частина моєї місії,
і ми з ним стали запеклими ворогами.
Більшість країн не люблять іноземні війська у своїй країні, з часом це дратує.
Досить швидко Нор'єґа почав сумніватися
чи ми найкращі партнери для нього,
найкращі друзі,
і почав протистояти нам у різні способи.
ДЖОН ПОЙНДЕКСТЕР — РАДНИК З ПИТАНЬ НАЦІОНАЛЬНОЇ БЕЗПЕКИ РЕЙГАНА
Пойндекстер попросив генерала Нор'єґу втрутитися
від імені контрас у Нікарагуа.
Він навіть попросив Нор'єґу надати частину території Панами,
щоб навчити контрас битися в Нікарагуа.
Генерал Нор'єґа сказав ні, він цього не дозволить.
Вони побачили в генералі Мануелі Антоніо Нор'єзі перешкоду
для реалізації геостратегічних і політичних цілей.
Він став ворожим, навіть конфліктним
і майже войовничим до США.
І він почав підривати нашу політику в Центральній Америці.
Цей мачете символізує гідність і мужність панамського народу.
Тут написано: «Ані кроку назад».
Він почав пригнічувати
політичний істеблішмент у Панамі.
Він почав катувати і вбивати своїх політичних опонентів.
У якийсь момент ми зрозуміли, що не можемо закривати очі.
Ми знали, що треба щось робити.
І тоді ми вирішили, що ми розірвемо з ним стосунки.
ВАШИНГТОН, ОКРУГ КОЛУМБІЯ 1988 РІК
Президент Джордж Буш-старший припинив економічну та військову допомогу Панамі,
тож усе вийшло з-під контролю.
У 1988 році Нор'єґа був звинувачений у незаконному обігу наркотиків у США.
НОР'ЄҐА ЦІЛЬ № 1
Він у гелікоптері, який був наданий американцями,
але правитель, якого звинувачують у наркоторгівлі
досі літає своєю країною.
Генерал Мануель Нор'єґа — командувач армією
і наймогутніша людина Панами.
Як голова оперативної групи
я пішов на збори депутатів у Білий дім,
засідання Ради нацбезпеки.
Мета полягала в тому, щоб змусити його мирно відійти від влади
і у певний момент передати її демократичному уряду.
Нор'єґа піде?
Я б з радістю його прибрав. Ми б хотіли, щоб він пішов.
У 1989 році була здійснена спроба державного перевороту,
у березні того ж року кимось з членів його ж армії
і вони були вбиті, страчені.
Генерал Нор'єґа довгий час працював на зарплаті ЦРУ,
і він дещо знає про пропаганду.
Знову ж, він відбив спробу відсторонити його.
І як би відчайдушно американці не хотіли, щоб він пішов,
він ще сильніше тримається за владу.
Ми не хотіли перевороту.
Ми не давали їм зброї і не тренували їх.
Ми переконували військових тиснути на Нор'єґу, щоб той пішов.
Курт М'юз був американським громадянином, чия родина поїхала до Панами.
Його батько мав графічний бізнес, а він працював на батька.
Його діти ходили до панамських шкіл.
Він був частиною громади. Інтегрований до панамської спільноти.
Але він, як і інші його друзі-панамці,
був дуже стурбований Нор'єґою та зловживанням ним владою.
Вони називали себе «Радіо Воз де ла Лібертад».
Вони з'ясували, що можуть перехопити
комерційні радіопередачі з комерційних радіостанцій
з центра міста Панама, захопити, власне, перехопити сигнал
і транслювати власну програму.
У той час вони час від часу транслювали
дуже короткі повідомлення проти Нор'єґи та за демократію.
«Голос свободи».
І ми дали їм гроші, гроші на оренду сховищ
у центрі міста Панама, у різних місцях,
де ми передали їм найсучасніше обладнання,
де вони могли б запрограмувати його на перехоплення станцій у певний час.
І тоді ми вирішили використати цю можливість,
щоб дати відсіч Нор'єзі, бо ми знали, що він буде шахраювати.
Він збирався маніпулювати виборчим процесом.
Ми встановлювали обладнання і чекали на день виборів.
У день виборів ми отримували результати екзит-полів,
а потім читали сценарій, який склали разом.
«Увага. Терміново.
Ми перериваємо трансляцію,
щоб повідомити вам реальні результати виборів, згідно з екзит-полами».
Ми швидко перевіряли інформацію, отриману від екзит-полів,
а потім виключалися й спостерігали
за спілкуванням панамських військових, щоб переконатися, що нас не шукають.
Це спрацювало.
Більшу частину дня і частину вечора ми готували повідомлення,
перехоплюючи їхній радіозв'язок.
Але врешті-решт Нор'єґа зупинив підрахунки.
А через день-два він фактично анулював вибори.
Його причиною для анулювання було іноземне втручання.
«Батальйони гідності» — це вираз
важливої групи панамських громадян,
які добровільно вирішили організуватися як цивільна міліція,
як друга лінія підтримки Сил оборони.
Ми хотіли запобігти
іноземного військового втручання.
Мене звати Амадіс Хіменес де Сандоваль.
Я був капітаном Сил оборони під час вторгнення.
АМАДІС ХІМЕНЕС — ПОЛКОВНИК, ПАНАМСЬКІ СИЛИ ОБОРОНИ (У ВІДСТАВЦІ)
Я знав Бенхаміна Коламарко багато років.
Як і багато молодих людей свого часу, він був ідеалістом,
і я вважаю, що він дуже вірив у націоналізм
і суверенітету Панами.
Він командував «Батальйонами гідності».
Після того, як вибори були визнані недійсними,
і відбулися масові цивільні протести,
Нор'єґа сказав Панамським силам оборони,
а також «Батальйонам гідності»
напасти на тих, кого обрали законним шляхом.
Одним з них був Біллі Форд.
На нього напали на вулиці, його водія-охоронця вбили,
а Форда сильно побили.
Сьогодні в Панамі насильство, прибічники Нор'єґи
напали на лідерів опозиції з послідовниками.
Опозиційного кандидата в президенти Ґільєрмо Ендару побили до непритомності.
Його кандидати у віцепрезиденти теж були сильно побиті.
Але він показав своє справжнє обличчя. Він показав, що він диктатор.
І це стало для нього початком кінця.
ВЛАДА БАНДИ ХУЛІГАНІВ ЧИ ВМІШАЮТЬСЯ США?
Мене призначили до цього підрозділу спеціальних операцій.
Воно називалося «Об'єднана розвідка».
Завданням підрозділу було знайти, виправити й передбачити ходи Нор'єґи.
Тож у листопаді нас як команду відправили це робити.
Я бігала по брукованій вулиці Амадор,
це в тому ж районі, де була його штаб-квартира,
говорила з охоронцями, щоб дізнатися, яку інформацію можна отримати,
а потім розповідала про все, що я чула.
Після мого прибуття я почала розробляти мережу джерел,
які могли бачити або чути про місцезнаходження Нор'єґи,
щоб ми могли передбачити кожен його крок.
Я знала, що в нього є коханка, Вікі Амадо,
і я пішла до одного з манікюрних салонів, який вона відвідувала,
щоб дізнатися там якісь чутки.
Він також відвідував будинок,
який усім був відомий як дім відьми.
Він дуже захоплювався до вуду, «Сантерія» іспанською.
Він думав, що за допомогою ритуалів
йому будуть надані сили, які дадуть більше влади.
БАЗА «КЛЕЙТОН», ПАНАМА 16 ГРУДНЯ 1989 РОКУ
Ми проводили різдвяний бал,
і наш командир, генерал Сіснерос, скасував наш вечір.
Я підійшов до мікрофона і сказав: «Вибачте, що довелося скасувати захід
але стався інцидент, тому я наказую всім офіцерам
залишити сім'ї і повернутися до служби на базу».
Мені повідомили, що стався інцидент —
вбили лейтенанта морської піхоти.
Він гуляв з двома друзями.
Вони їхали повз штаб-квартири панамців. А там блокпост.
Там йому наказали зупинитися.
Він побіг через блокпост. І вони його застрелили.
Чув правдоподібну історію, що коли повідомили Бушу,
сказали також, що після того, як загинув морпіх,
там був лейтенант флоту, який не повинен був бути там, з дружиною.
Флотський заїхав туди ж, вони його зупинили.
Його витягли, жорстоко поводилися і зґвалтували дружину,
і тоді Буш наказав провести операцію.
Ми назвали її «Справедлива справа», а панамці — «американське вторгнення»,
тож саме це я називатиму «американським вторгненням у Панаму», бо так це й було.
19 ГРУДНЯ 1989 РОКУ 22:00
Я повертався додому десь о десятій, коли мені подзвонили
від капітана Мойзеса Кортізо…
чия база була у Форт-Амадорі.
Капітан Кортізо сказав мені:
«Бенхаміне, відбуваються дивні речі.
Ми втратили зв'язок з американськими колегами
з армії США в Панамі».
Тієї ночі, коли ми приїхали, ліхтарі на блокопості були зламані,
а солдатів на блокпості не було, ані панамських, ані американських.
І вся ліва частина бази, де були американці,
яка була зоною командування ВМС США, була темною.
Повністю відключена.
Я був головним сержантом
розташованого там піхотного батальйону США,
П'ятий батальйон, 87-а піхота.
Спецпідрозділ «Дельта» брав участь у вторгненні в Панаму під час операції
«Справедлива справа» з кількох причин.
По-перше, у них була команда, яка стежила за Нор'єґою кілька місяців.
А по-друге, через Курта М'юза.
Курт М'юз був частиною панамської групи
«Воз де ла Лібертад».
Він поїхав до США і повернувся в Панаму.
Групу зрадив хтось їм відомий,
і вони загнали схопили Курта, посадили до в'язниці.
Курта тримали у в'язниці Модело, у центрі, у Чоррільйо,
прямо навпроти командансії — штаб-квартири Сил оборони.
Уряду США стало зрозуміло,
що першим кроком до вторгнення було визволення Курта.
Ця місія називалася «Кислотний гамбіт».
Під час операції «Справедлива справа»
я був в армійському підрозділі спецпризначення.
Підрозділ спецпризначення це армійська назва
різних секретних підрозділів.
Спецпідрозділ «Дельта» — еліта наших військ.
Вони можуть увійти в будь-яке місце, вирішити питання і вийти.
Ми хотіли безпечно витягти Курта М'юза з в'язниці,
бо знали, що чим довше він там, тим більше ризикує.
Пташки з «Дельти»
доволі довго збирали усе до купи.
Я познайомився Лі, коли він приїхав для відбору
й оперативного тренування в «Дельті».
Вони сіли на дах в'язниці Модело,
пробилися всередину,
вибили двері й відкрили камери
за допомогою зарядів, які в них були,
схопили Курта М'юза, витягли його й запхали у вертоліт.
Коли вертоліт полетів, в нього стріляли.
Його пошкодили, і він впав на вулицю.
Військові прислали підкріплення.
Під час стрілянини наш бронетранспортер під'їхав,
врятував його і відвіз назад на військову базу.
Це була драматична втеча з в'язниці.
Кількох хлопців зі спецпідрозділу «Дельта» підстрелили,
але всі вижили, і це був щасливий кінець.
За шкалою від одного до десяти це десятка.
ОПІВНОЧІ
У призначену годину,
решта батальйону прилетіла на вертольоті у Форт-Амадор,
закріпилася там, і ми почали операцію.
План операції передбачав одночасні атаки
на Зону каналу, Форт-Амадор,
Панамський аеропорт Торріхоса, Форт-Сімаррон,
і Ріо-Гато, який був окремо на півночі.
Вони послали 82-у повітрянодесантну дивізію.
Військово-морський спецназ спустився на парашутах у Панама-В'єхо,
і, на жаль, це було під час відливу.
І коли це відбулося, вода відійшла дуже далеко від материка,
і на жаль, ми втратили чотирьох спецназівців під час цього,
але це був дуже хаотичний час.
Для нас це не було вторгненням. А вихід через задні двері.
Правда в тому, що межа між панамською базою
і базою армії США була вулицею.
Вони перейшли вулицю, щоб напасти.
Найважливішим було негайно ліквідувати
будь-яке розташування Панамських сил оборони в місті,
ізолювати їх і вибити.
Командансія гула, як барабан.
У неї били з бойових вертольотів АС-130, просто поливаючи вогнем,
а пізніше усе зачистив загін десантників.
Ми знали, що Нор'єґи там не було, інакше ми б зайшли
наземними силами, а не бомбами і ракетами з повітря.
Отже, будівлю було зруйновано на початку операції.
Саме там були найбільші втрати, саме там,
у битві за командансію.
Саме там загорілися бідолашні будинки, що були навколо.
Де б ви не були в місті, ви могли бачити заграву
від пожежі в Ель Чоррільйо
Ми не знали, чи буде наш дім стояти, коли ми повернемося.
Було дуже страшно.
Ми спалили Чоррільйо вщент.
Трохи більше 12 квадратних кварталів.
Люди просто потоком йшли звідти.
Ці будівлі були побудовані французами
під час проєкту Французького каналу.
Усе було з деревини сосни з Саванни, штат Джорджія.
Якщо ви колись бачили, як горить сосна, то це просто…
І якщо ти був повільним, старим, калікою чи малим,
то ти не міг вибратися.
Вночі 19 грудня
я командував ротою морської піхотної в Коко-Соло.
Мене щойно підвищили до капітана,
і того дня я взяв на себе командування новою ротою.
Я навіть не знав номер телефону підрозділу.
Я навіть не знав імен моїх солдатів.
Солдати в тій частині були дуже молодими.
Їм було 18, 19, 20 років, і коли почалося бомбардування,
вони були дуже налякані. Нас оточили.
Тоді солдат поруч каже: «Капітане, не виходьте
бо вас вб'ють».
І я сказав солдату: «Єдиний вихід — спробувати врятуватися,
бо ворожі сили проти нас значно вищі.
Тому я спробую здатися».
Щойно я спробував здатися і вибратися, вибухнула ручна граната.
Ми з солдатом впали. Він не встиг знайти прикриття
і його зачепило гранатою. Він помер на моїх руках.
Є повідомлення, що лише в перші години
у столиці вибухнуло понад 480 бомб,
особливо в районі Ель Чоррільйо.
На мою думку, бої закінчилися десь за годину.
Я був у таборі для військовополонених в Девісі.
Я не знав, що новим президентом Панами став президент Ендара.
Новий уряд, сформований після вторгнення,
очолили підтримані США кандидати від скасованих національних виборів.
Ендара назвав це…
Виявилося, що президент Ендара говорив з генералом Сіснеросом
і спитав його про мене.
Тоді я зустрівся з генералом Сіснеросом у схованці у Форт-Девісі.
У його очах було видно ненависть.
Кому сподобається, що в його країну вторглися.
Тоді я був засмучений
і сказав йому, що хочу повернутися до табору для військовополонених,
і я не хотів брати участь ні в чому.
Але я сказав йому: «Усе скінчено.
Нор'єґа втік.
Він вас усіх зрадив.
Немає потреби в інших смертях чи розрусі.
Допоможи мені».
Сіснерос сказав, що в Ель Чоррільйо сталася пожежа
і що безліч людей залишилися без притулку,
інші американські генерали хотіли бомбити Колон,
і тієї ночі вони планували розбомбити Колон.
І попросив допомогти йому змусити офіцерів і війська в Колоні здатися.
Ми були згодні в тому, що треба уникнути зайвого кровопролиття.
Потім ми подзвонили разом.
Вони говорять зі мною. І з капітаном Сіснеросом.
І він просить їх з повагою, дуже коректно, здатися,
що він хоче уникнути бомбардування міста Колон.
Я сказав: «Я не буду вас бомбити, якщо ви складете зброю.
Підніміть білий прапор і не постраждаєте».
Минуло кілька годин,
і офіцери почали виходити на блокпост американських військ.
Завдяки цьому вони уникнули бомбардування Колона.
Сталося так… Десь 75% панамських військ
здалися на третій день.
До проведення «Справедливої справи»
всі дані, які ми отримали, казали: «Ми знаємо, де Нор'єґа 24 години на добу.
Скажіть, коли почнете, і ми скажемо, де він».
А щойно ми приїхали туди, ніхто не знав, де він.
Люди, які стежили за ним, відзначили, що він був на зборах
на Атлантичному боці в Колоні.
Потім приїхав на Тихоокеанський бік,
де був у готелі біля аеропорту,
а потім вони втратили слід.
Ми дізналися, що ніхто не знав, де він,
бо він був у борделі, коли почалася «Справедлива справа».
Там він бачить літак, чує шум й вибухи,
і він йде до укриття.
Нор'єґа був розумною людиною. Він знав, що ми його вб'ємо,
бо ми збиралися його вбити, і якби ми змогли його спіймати
під час битви, він був би мертвий.
Тож він ходив з одного місця в інше, ховався.
Він був у цивільному, з водієм, з ним хтось був,
і він не міг ніде затримуватися, бо його шукала «Дельта».
Ми виконали понад 20 місій за шість днів,
у місцях, де він міг бути, або де говорили, що його бачили.
Але всюди мали один результат — Нор'єґи не було.
КВАРІ-ГАЙТС, ПАНАМА 21 ГРУДНЯ 1989 РОКУ
Я думала, що Нор'єґа занадто
боягузливий, щоб бігти в джунглі.
Він надто любив комфорт.
Він надто любив свою коханку Вікі Амадо.
І тоді я почала думати,
що можливо, Вікі Амадо знає, де він у тому хаосі, що настав.
Я взяла довідник. У ті часи в нас були довідники,
знайшла адресу будинку Амадо і зателефонувала туди.
Це було пізно ввечері 21 грудня.
Її мати, Норма, взяла слухавку,
я назвалася Марією і сказала,
що маю повідомлення для Вікі від Мануеля Нор'єґи.
Вікі підходить до телефону,
задихається і питає:
«Він у безпеці? Де він?»
Тоді я зрозуміла, що ніхто з них не знав, де Нор'єґа.
Тому я сказала Вікі, що повідомлення, яке я отримала від Мануеля,
якщо вона не почуватиметься в безпеці,
то може зв'язатися зі мною, Марією, і я подбаю про її безпеку.
На цьому закінчилася розмова 21 грудня.
Пообіді 22 грудня мені подзвонили.
Вона сказала, що боїться за своє життя.
Я сказав їй, що приїду за нею.
23 грудня ми зустрілися у визначеному місці.
Але коли вона помітила, що машина їде в стару Зону каналу,
і ми наближаємося до військових воріт,
вона подивилася на мене і каже: «Куди ми їдемо?»
Я сказала: «У безпечне місце».
Я сказала їй, що я не союзник Нор'єґи.
Що я на боці американських військ,
і що настав час притягти Нор'єґу до відповідальності,
і що країні потрібна її допомога у цьому.
Тож, думаю, у найближчі кілька днів
вона відчула, що її роль у цьому дуже важлива,
і вона мала думати про життя своїх дітей,
і, гадаю, це було головне в її рішенні.
Проколом Вікі Амадо було те, що вона любила бути у вищому суспільстві.
Її мати, Норма, керувала баром
і, як відомо, готувала їжу для Нор'єґи,
бо він боявся, що його отруять.
Такою була мати Вікі.
Вікі, з іншого боку, жила стильним життям,
якого у неї ніколи не було, поки вона не зустріла Мануеля Нор'єґу.
Цікаво, що ми не знали, де був Нор'єґа,
коли я привезла Вікі до сховища,
що було 23 грудня.
ВАТИКАНСЬКЕ ПОСОЛЬСТВО
Увечері 24 грудня
Нор'єґа дзвонить нунцію і просить притулку.
Нор'єґа шукав притулку у нунція,
бо це святилище, засноване католицькою церквою.
Папа сказав: «Нікого не можна торкатися, поки він у папського нунція».
Він дзвонив з магазину морозива «Тейсті-Фріз».
Гаразд, ось там паркувальний майданчик.
Поряд одразу за ним — Ватикан.
Бачите двох чоловіків, що стоять на парковці, на майданчику?
Прямо навпроти має бути кімната Нор'єґи.
Саме там живе Нор'єґа.
Звісно, усе оточено…
Є люди, які казали, що у посольство Ватикану він увійшов,
одягнений як черниця.
Інші кажуть, що він був одягнений як жінка.
Є ще третя версія, що отець Віллануева
ввів його в нунціатуру.
Я справді не знаю.
Ми швидко туди поїхали. Були першими на місці.
Ми оточили посольство, щоб не дати йому втекти,
а потім навколо нас поставили ще кілька концентричних кіл охорони.
Ми тримали його під замком.
Потім ми встановили зв'язок, прямий зв'язок 26-го, 27-го грудня,
зі сховища до нунція, щоб ми мали прямий контакт,
телефонні розмови між Вікі та Нор'єґою.
Ми прослухали телефон, і я почув розмову Нор'єґи з Вікі Амадо.
Її розмова з Нор'єґою була така:
«Ти не можеш залишатися там вічно».
А поки з ним ведуть розмови,
ми посилюємо тиск.
Великі армійські гучномовці вибухають рок-музикою.
Найулюбленіша — «Я бився з законом, і закон переміг». Вона ревіла.
Ми знали кімнату, в якій він жив,
тож поставили колонки впритул до стіни,
просто там, щоб дошкуляти йому вдень і вночі, без перерв.
Генасамблея прийняла резолюцію, в якій вторгнення США в Панаму
назвали «грубим порушенням міжнародного права».
Голоси: 75 проти 20.
Генеральна Асамблея ООН
схвалила Резолюцію 44/240,
що вказує на те, що США, адміністрація уряду США,
у той час, президента Буша порушили міжнародне право
і порушили суверенітет Республіки Панама.
Того ранку я повернувся до штабу,
а по дорозі назад був великий натовп
за півтора кілометри від нунціатури — демонстрація панамців.
Щойно вони побачили мою машину, почали…
Тоді я був дуже популярним.
Мені сказали: «Якщо ви нас туди пустите, ми витягнемо Нор'єґу».
Я повернувся до штабу. Подзвонив нунцію і сказав:
«Там на дворі велика група панамців,
які хочуть зайти і розібратися з Нор'єґою».
Він зрозумів, подзвонив Нор'єзі зі спальні нагорі.
Саме так він мені й сказав.
Він сказав: «Я сказав Нор'єзі: "Якщо не здасися,
натовп прийде і повісить тебе, як Муссоліні"».
Він сказав: «Ось що буде,
якщо ти не здасися Сіснеросу, бо він має захищати тебе,
коли будеш під його опікою», бо так і було.
До цього я розмовляла з Вікі про те,
яким був Нор'єґа, і вона сказала, що він дуже горда людина.
Він був дуже щасливий і пишався своїми військовими досягненнями,
і дуже не любив принижень.
І тоді я подумала, що, можливо, якщо витягти його звідти у формі,
то він може вийти і не відчувати приниження.
І розмова з Нор'єґою була така: «Одягни форму.
Ви вийдете від нунція, повернувши свою гордість.
Ви не можете лишити усе так, як зараз».
Наші військові поїхали до однієї з резиденцій Нор'єґи,
щоб взяти його форму, відпрасувати, почистити і підготувати її для нього,
і так передали її йому.
Якщо штори відкриті, він погодився вийти.
Одне з того, що він сказав, було:
«Я здамся генералу Сіснеросу».
Я передав це генералу Турману.
Він сказав: «Ні, ти не маєш бути там», тож мене не було біля воріт.
Загін спецпризначенців перевіряв його і так далі,
а я залишився.
О 20:50 того вечора
Нор'єґа вийшов від нунція у військовій формі.
Він вийшов, ми намагалися поводитися спокійно, щоб не налякати його.
Я не хотів, щоб він дістався до воріт і запанікував,
розвернувся і пішов назад.
Він вийшов через ворота. Пам'ятаю, як схопив його за руку,
щоб ми могли обшукати його.
Він спитав: «Де генерал Сіснерос?»
А я йому: «Він он там, через дорогу».
Ми наділи наручники, провели до гелікоптера «Чорний яструб».
Я був там, його посадили і пристебнули наручниками.
Він почав гойдатися, думав, ми викинемо його з гелікоптера.
Тому його пристебнули. Я впевнений, що саме тому.
Він почав: «А».
Він боявся. Цей боягуз, він просто боягуз.
Лише коли Нор'єґа покинув папського нунція,
і я побачила, як його передали агентам УБН,
я зітхнула з полегшенням.
У «Справедливій справі» було багато рухомих деталей.
Це було не бездоганно. Люди робили помилки.
Іноді ворог впливає, іноді — погода
чи поламані машини, тож ніщо не бездоганно.
Але зважаючи на масштаб цієї операції,
вона була проведена просто чудово.
Щодо вторгнення в Панаму, військової операції,
я не шкодую, що брав участь.
Насправді, я радий, бо знаю, що врятував багато життів.
Що було справжньою несподіванкою для нас чи принаймні для мене,
що Нор'єґа до останньої миті працював із ЦРУ.
Що я ризикував життям, що мій військовий загін мало не загинув.
Було дуже прикро дізнатися, що до останньої миті
він працював на ворога, який нападав на мене.
Важко бачити, як поряд помирають люди.
Найбільше мені запам'яталося,
що немає доброї війни, як немає поганого миру.
Саме це я запам'ятав.
Ми досі не знаємо, скільки людей загинуло під час вторгнення.
За нашими підрахунками — від 2000 до 3000 загиблих.
Але записів про це не було.
Нор'єґу засудили до 40 років ув'язнення як в'язня Сполучених Штатів,
потім він сидів у Франції через порушення французького закону,
а потім його відпустили в Панаму
і посадили в колишню в'язницю Зони каналу,
потім дізналися, що в нього рак, і він помер.
Але думаю, до Нор'єґи ставилися набагато краще, ніж він заслуговував.
Нор'єґа був дуже жорстоким.
Панама — одна з історій успіху, бо вони обрали демократію.
Взяли керування каналом.
Добре впоралися. Заробили гроші.
Але ми маємо бути обережними,
щоб у майбутньому не брати участь у військових захопленнях
Вони спричиняють не лише смерть багатьох молодих солдатів,
а й втрату коштів і позицій у світі.
Отже, сподіваюся, дні вторгнення в інші країни минули.
ОФІЦІЙНА КІЛЬКІСТЬ ЗАГИБЛИХ ПАНАМЦІВ ПІД ЧАС ОПЕРАЦІЇ «СПРАВЕДЛИВА СПРАВА»: 514
ТАКОЖ ЗАГИНУЛИ 23 СОЛДАТИ І 3 ЦИВІЛЬНІ ГРОМАДЯН США
ГЕНЕРАЛ МАНУЕЛЬ НОР'ЄҐА ВІДСИДІВ У В'ЯЗНИЦІ 17 РОКІВ
ШПИГУНСЬКІ ОПЕРАЦІЇ
Переклад субтитрів: Наталія Базилевська