MOSKVA, SOVĚTSKÝ SVAZ 1985
Oleg Gordijevskij, agent sovětské KGB, je jedním z nejlepších špionů,
kteří kdy pracovali pro britskou rozvědku MI6.
Byl jsem připraven riskovat, abych zajistil bezpečnost Velké Británie.
Když přišel telegram, věděl jsem, co to znamená.
Podezřívají mě a mám obrovský průšvih.
Potřebuju exfiltrovat. Co nejdříve.
Agenti MI6 mu potvrdili, že žádost o exfiltraci obdrželi.
A to tím, že kolem něj prošel agent MI6 s čokoládovou tyčinkou.
Když jsem se připravoval na únik, začalo to být zajímavé.
Při téhle operaci šlo o vše.
Byl jsem nervózní.
Často jsem si říkal: „Je to jako film. Jen se podívej.
Dívám se na film o sobě?“
Operace Pimlico je nejtroufalejším
a nejodvážnějším pokusem o záchranu agenta z Moskvy.
ÚSTŘEDNÍ ZPRAVODAJSKÁ SLUŽBA
TAJNÉ
ŠPIONÁŽNÍ OPERACE
OPERACE PIMLICO
Začneme?
KODAŇ, DÁNSKO 1967
V roce 1967 mě poslali do Kodaně
jako zástupce náčelníka stanice KGB.
MICHAIL LJUBIMOV, PLUKOVNÍK KGB ZAHRANIČNÍ ZPRAVODAJSKÁ SLUŽBA
A TAJNÁ POLICIE SOVĚTSKÉHO SVAZU
Býval jsem plukovník KGB a zpravodajský důstojník. Špion.
Nepracovali jsme proti Dánům.
Pracovali jsme hlavně proti Američanům a NATO.
VÝCHODNÍ NĚMECKO - POLSKO - SOVĚTSKÝ SVAZ
Je třeba si uvědomit, že Dánsko je malá země
rozkládající se na hlavní frontě studené války.
Špioni jsou v podstatě nejlevnější válečnou zbraní.
A tak většina socialistických zemí nakonec špiony měla.
Buď na ambasádách, nebo nezávisle operující po celé zemi.
VELVYSLANECTVÍ RUSKÉ FEDERACE
A tehdy jsem potkal Gordijevského, který tam pracoval.
Gordy byl zástupce náčelníka stanice, moje pravá ruka.
Druhý nejvýše postavený muž na stanici.
Oleg Gordijevskij byl vlastně plně obklopen pracovníky KGB.
BÝVALÝ PLUKOVNÍK KGB A ŠPION MI6
Původně jsem byl homo sovieticus,
v překladu běžný občan Sovětského svazu zvyklý lhát.
Doma říká jedno, před stranou něco jiného.
Matka nebyla členkou komunistické strany.
Právě ta její normálnost na mě měla velký vliv.
Otevřela mi oči a naučila mě vnímat realitu života v Sovětském svazu
s notnou dávkou kritiky.
Byla proti KGB. Můj otec byl jejím členem,
tak znala všechny jejich triky a brutalitu.
S bratrem jsme tam vstoupili také. Ne do ohavné domácí divize,
ale do oddělení Zahraniční zpravodajské činnosti.
Byla to elitní organizace,
jež zaměstnávala intelektuály ovládající cizí jazyky.
Co ta práce obnášela?
Nábor veřejnosti jako tajných informátorů KGB.
A v zahraničí? Tam jsme měli za úkol to samé.
Bylo to zrovna v době před pražským jarem.
Češi se shlukují, aby prozkoumali nově nabytou svobodu.
Už dva měsíce
od pádu přísného stalinisty a tajemníka ústředního výboru Novotného
svobodně demonstrují za budoucnost české společnosti.
Alexander Dubček se k moci dostal před několika měsíci
a slíbil takzvaný „socialismus s lidskou tváří“.
Jedním z prvních kroků bylo zrušení cenzury
a dokonce volání po pluralitní demokracii.
Ale Moskva na Dubčeka tlačila, aby reformy stáhl,
zatímco připravovala vojenský zásah.
Sovětský vůdce Leonid Brežněv Dubčeka původně podporoval.
Poté ale dostal strach, že pražské reformy oslabí východní blok.
Pamatuju si, jak jsme s několika lidmi popíjeli na stanici vodku.
Sázeli jsme se,
jestli Rusové pošlou do Prahy tanky, nebo ne.
Pamatuju si, že jsme si s Olegem vsadili,
že tanky nepošlou.
A prohráli jsme. V roce 1968 je poslali.
PRAHA, ČESKOSLOVENSKO 20. SRPNA 1968
Mladý Gordijevskij byl na ambasádě, když se dozvěděl o invazi.
To byla obrovská rána pro mou…
Už jsem přestal věřit, že se komunisti dokážou vyvíjet.
ZDROJ: BBC PANORAMA
Tehdy jsem si řekl, že komunisté se už nezmění.
Je to zkostnatělý totalitní systém, kterým jsem pohrdal.
Odvážný československý lid se snažil si znovu vydobýt svobodu a demokracii.
Sovětský represivní režim jejich snahy zastavil.
Tím dnem jsem skončil s jakoukoli podporou tohoto režimu.
Už jsem s komunismem nechtěl nic mít.
Toho dne jsem se stal mentálním odpadlíkem.
Distancoval jsem se od zbytku KGB,
který byl spojován s čistkami, gulagy a podobně.
Zvedl telefon, zavolal domů manželce
a vyplakal se.
Byl frustrovaný z toho, jak Sovětský svaz,
ale i ostatní země Varšavské smlouvy,
řešili situaci v Československu.
Čekal, že ho budou odposlouchávat.
A taky že ano.
Dánská rozvědka poslouchala jeho hovor s manželkou.
A tehdy jeden z techniků doběhl chodbou
ke kanceláři šéfa dánské zpravodajské služby,
zaklepal na dveře a řekl: „Šéfe, tohle si musíte poslechnout.“
V té době jsem byl zástupcem vedoucího
Dánské policejní rozvědky a tajných služeb.
Řídil jsem operace.
Neuměl jsem rusky, takže jsem v tu chvíli nerozuměl,
ale četl jsem přepis.
Poměrně rychle jsme zjistili, že pracuje pro KGB
a že je styčným důstojníkem nelegálů.
Proto byl v úzkém kontaktu s dánskou církví, policií
a databází zaměstnanců, aby mohl hledat nové rekruty
pro síť nelegálů sovětské zpravodajské služby.
To nám o něm hodně prozradilo.
Byl pohotový, inteligentní, velmi přátelský,
otevřený, vzdělaný a ovládal cizí jazyky.
Byl to šarmantní chlap.
Došli jsme k závěru, že ho dokážeme využít
a že bychom ho měli zkusit zrekrutovat.
Měl jsem jeho fotku v šuplíku. Našli jsme toho pravého.
Ale věděli jsme, že to sami nezvládneme,
tak jsme nakonec požádali o pomoc britskou rozvědku.
Po jistých přípravách
se Britové rozhoupali a Gordijevského kontaktovali.
Od poloviny až po pozdní fázi studené války
byla britská rozvědka rozdělena do různých sekcí.
MI5 se zaměřovala na hrozby v rámci Velké Británie.
Sekce, která operovala v zahraničí skrze ambasády
a rekrutovala tamní občany do řad britské rozvědky,
byla MI6, Secret Intelligence Service.
Byl vášnivým hráčem badmintonu a chodíval hrát brzy ráno.
A britský šéf si taky rád zahrál. Navíc měl…
Měj jednu velkou výhodu. Každý v Kodani věděl,
že je vedoucím britské rozvědky nasazené v Kodani.
To byla obrovská výhoda,
protože Gordijevskij věděl, s kým má tu čest.
Poprvé za mnou přišli
brzy ráno na badmintonu.
Kurt byl k volný jen mezi sedmou a osmou ráno.
Nebylo potřeba víc než s Gordijevským navázat oční kontakt
a zeptat se: „Mohli bychom si popovídat?“
Na což Gordijevskij odpověděl: „S radostí.“
Na začátku měli jisté pochybnosti.
Mluvil jsem pravdu? Byl jsem jako agent KGB upřímný?
Šli rovnou k věci a řekli mi:
„Chceme, abyste pro nás pracoval. Máte zájem?“
A Gordijevskij odpověděl, že ano.
Samozřejmě, že byl nervózní.
To je každý agent.
Všichni agenti žili ve strachu, že je odhalí.
Žijete ve strachu během operace,
i když už je dávno po všem.
Tak to v té branži chodí.
Stáli jsme v pozadí, chránili jsme ho a pomáhali,
ale bylo to přísně tajné.
Dva zasvěcení rovná se nebezpečí.
Deset rovná se extrémní nebezpečí.
Výhodou přátelství s dánským náčelníkem KGB je to,
že můžete zajít do kanceláře svého šéfa,
projít mu dokumenty na stole
a najít, co potřebujete.
Mezi informace, které Gordijevskij měl a údajně poskytl,
patřily identity Britů a Američanů tajně pracujících pro Rusy.
A jako agent KGB operující v zahraničí
měl právě Gordijevskij za úkol zdejší občany rekrutovat.
Občas se scházeli v tajných bytech.
A někdy, v závislosti na situaci,
šlo o rychlý kontakt v centru Kodaně,
kdy nenápadně předal dokumenty jinému agentovi
a odešel opačným směrem.
Znal jména několika agentů v Norsku, Švédsku a Velké Británii.
Předal jim 200 jmen.
ILJA KOZLOV
V roce 1978 byl Gordijevskij převelen zpět do Moskvy.
Jeho mise v Kodani skončila.
MOSKVA, SOVĚTSKÝ SVAZ 1978
Pro Olega Gordijevského byl návrat do Moskvy výhodou.
Třetí oddělení Zahraniční zpravodajské činnosti KGB
zahrnovalo Británii i Skandinávii.
Takže jedině Gordijevskij dokázal ty roky v Moskvě využít,
aby se od spolupráce se Skandinávií dostal k Britům.
K velkému překvapení a radosti MI6 a britské rozvědky
byl poslán do Velké Británie.
V 80. letech jsem pracoval pro Thatcherovou
jako takzvaný sekretář pro zahraniční záležitosti a obranu.
Poradce pro zahraniční záležitosti a obranu.
Věděla lépe než já, že informace proudí od jediného zdroje.
Ale neznala jeho jméno. Nepotřebovala ho znát.
Naše rozvědka dodávala Gordijevskému informace,
které pak posílal do Sovětského svazu,
aby vzbudil dojem, jak pilně a efektivně v Londýně pracuje.
Thatcherová tehdy hlasitě vystupovala proti Sovětskému svazu.
V té době získala přezdívku „Železná lady“.
Prezident Reagan mluvil o „říši zla“.
Žádám, abyste se v debatách o návrzích na zmrazení jaderných zbraní
vyvarovali pokušení pýchy a nepokoušeli se nad vše povznést
ve snaze vinit ze všeho obě strany,
ignorovat historická fakta a agresivní záměry říše zla jen proto,
abyste mohli závody ve zbrojení jednoduše nazvat nedorozuměním,
a tím se vyvázat z boje mezi správným a špatným a mezi dobrem a zlem.
Viděl Rusy jako padouchy a ve svých projevech je tak vykresloval.
Krátce po uvedení do úřadu rád zdůrazňoval, jak zlí Rusové jsou.
Leonid Brežněv, vůdce Sovětského svazu,
a Jurij Andropov, vedoucí KGB,
po Reaganově nástupu do funkce uvěřili,
že existuje reálná šance,
že Západ zahájí v blízké budoucnosti jadernou válku.
Politici hledali shodu v otázce modernizace armády.
Rozhodli se vyslat do západoevropských členských států NATO
víc než 500 amerických taktických jaderných raket.
Gordijevskij našel v londýnském sídle KGB telegramy
z moskevské centrály adresované agentům po celém světě.
Bylo v nich popsáno, jak je cvičení NATO
ve skutečnosti kamufláž
mobilizace k prvnímu útoku na Sovětský svaz.
Jednalo se o takzvané cvičení složek NATO Able Archer v listopadu 1983.
Nesmíme povolovat v ostražitosti. Vojenská mašinerie Varšavské smlouvy
zcela nepochybně nabývá na síle. A to i dnes.
Able Archer v roce 1983 bylo cvičením kódové komunikace,
kde významné politické postavy představovaly sami sebe.
Jako třeba předsedkyně vlády.
To ještě víc umocnilo Brežněvovu paranoiu.
Proč by byla předsedkyně vlády na manévrech,
kde se simuluje jaderná válka se Sovětským svazem?
Kdyby mysleli, že je válka na spadnutí, a chtěli jí zabránit,
vyvolali by ji, přestože o ni nikdo nestál.
Když nám došlo, jak velký mají Sověti strach,
rozhodli jsme, že není rozumné je pokoušet,
aby nenabyli přesvědčení, že na ně zaútočíme.
V tom nám velmi pomohly informace od Gordijevského.
Gordijevskij byl ale přínosný i jinak.
Dokázal přesvědčit Západ, že jejich rétorika
a Reaganovy proslovy o říši zla
si bude Východ špatně vykládat.
Jeho velkým přínosem bylo, že dokázal přesvědčit
Brity a Američany, aby se v projevech mírnili
a nelíčili Rusy jako odporné a zlé bytosti.
Byla to velmi zajímavá informace.
A nejspíš také nejdůležitější, jakou Gordijevskij Západu poskytnul.
Díky své inteligenci a schopnostem nám dokázal poskytnout
na danou problematiku velmi široký náhled.
Jeho přínos byl nedocenitelný.
Thatcherové nemohlo jméno Oleg Gordijevskij nikdy vyklouznout,
protože ho neznala.
Ale moc dobře věděla, o koho se jedná.
Nepochybně ho považovala za hrdinu.
Jak řekl OIeg: „Jsem Bond, James Bond.“
Gordijevskij se stal vyslancem v Londýně. Asi si umíte představit,
že po tomto oznámení teklo v MI6 šampaňské proudem.
Jejich špion byl povýšen do čela londýnské pobočky KGB.
Sdílení tajných informací je jednou z nejcitlivějších součástí spolupráce.
Velmi často dochází ke sdílení poznatků.
Informace od Gordijevského sdíleny byly,
ale jeho totožnost nikoli.
Nicméně CIA,
protože jsou zpravodajská služba, chtěli vědět, co se děje.
Po určité době bylo jasné,
že Britové spolupracují s vysoko postaveným sovětským zdrojem.
A šéf divize SE, neboli Ředitelství operací,
která prováděla špionáž proti Sovětskému svazu a jeho spojencům,
dala jednomu z agentů za úkol zjistit,
co je ten britský informátor zač.
A klíčovou postavou
pátrání po sovětském informátorovi byl muž jménem Aldrich Ames.
Gordijevskij netušil, že důstojník CIA Rick Ames
vešel do washingtonského sídla KGB
a začal jim nabízet informace.
Aldrich Ames byl důstojník CIA střední úrovně na Ředitelství operací.
Celou kariéru pracoval proti Sovětům.
Ale protože byl ambiciózní, začal dělat Sovětům zvěda.
Ne z ideologického přesvědčení.
Šlo mu jen o peníze. Nejen pro sebe,
ale především na udržení životní úrovně manželky, která měla ráda život v luxusu.
Tak začal špehovat pro Sovětský svaz.
Velmi je zaskočilo…
BÝVALÝ DŮSTOJNÍK CIA
…že jsem jim přinesl informace a někdy dokonce i důkazy,
že polovina agentů KGB, nebo možná víc, pracuje pro MI6 nebo CIA.
PANE AMESI, POTVRZUJEME PŘEVOD
CELKEM 1 537 777,28 DOLARŮ NA VÁŠ SOUKROMÝ ÚČET
DRŽÍM VÁM PALCE, V.C.
A hned při prvním setkání
jim prozradil totožnost 11 sovětských agentů pracujících pro CIA.
Věděl jsem, že je nakonec budou stíhat.
Možná ne hned, ale jednou to přijde.
A některé z nich mohou popravit.
Dále KGB prozradil,
co CIA ví o tom citlivém tajném zdroji, který pracuje pro MI6.
Američané věděli jisté informace, ale neznali totožnost zdroje.
Když ale zkoumali poskytnuté informace
a osoby, které k nim měly přístup,
podařilo se Amesovi zjistit, že zdrojem je Gordijevskij.
Co se týče pana Gordijevského,
MI6 nám nikdy neprozradila jméno jejich zdroje.
Přišli jsme na to sami. Teda já.
Podařilo se mi dát dohromady informace, díky kterým jsme ho odhalili.
KGB SSSR
Před třemi dny byl zatčen zaměstnanec CIA Aldrich Ames a jeho žena za špionáž.
Amesovi velmi poškodili národní bezpečnost Ameriky.
Aldrich Ames je nejškodlivější zrádce v historii CIA.
Prozradil Gordijevského jméno.
Řekl Rusům, o koho se jedná. A dál už to známe.
LONDÝN, VELKÁ BRITÁNIE 1985
V roce 1985 si předvolali Olega Gordijevského do Moskvy
na údajně velmi důležité debaty a schůzky,
které musí absolvovat, než převezme vedení nad britskou pobočkou.
Když přišel telegram…
„Dostav se za dva dny do Moskvy k velmi důležitému rozhovoru.“
Věděl jsem, co to znamená.
Spoustu agentů předvolali do Moskvy na schůze a následně je zastřelili.
Probral to se svými kontakty v MI6 a všichni se shodli…
Nikdo nemohl nic vědět jistě,
ale kdyby se vrátil a vše by dopadlo, jak má, stal by se rezidentem.
Měl by přístup ke všem operacím KGB ve Velké Británii.
Ale kdyby to na druhou stranu skutečně znamenalo problémy,
nejspíš by ho po návratu zabili.
Nakonec nechali rozhodnutí na něm.
A on se rozhodl, že to riskne.
Pojede do Moskvy, aby zjistil, co chtějí.
Jeho britský kontakt pečlivě naplánoval záchrannou operaci,
kdyby se Gordijevskij potřeboval v případě problémů dostat ze země,
a nazvali ji Operace Pimlico.
Fungovalo to tak, že každé úterý v 19:30
se někdo z moskevské pobočky MI6
zadíval na pekárnu na Kutuzovskiho prospektu.
Kdyby tam viděl muže v šedých kalhotách a šedém klobouku
s igelitovou taškou ze Safeway, pochopil by, že se jedná o signál.
Následně by na něj zareagoval tím, že sní buď tyčinku Kit Kat nebo Mars.
Říkal jsem si, že musím být odvážný.
Oleg mi řekl:
„Něco mi na tom nesedělo.“ Pamatuju si to jako včera.
Prohlásil: „Potily se mi dlaně.“
MOSKVA, SOVĚTSKÝ SVAZ
Po návratu do Moskvy mu záhy došlo,
že něco není v pořádku.
Při pasové kontrole
si člen hraniční stráže KGB prohlédnul jeho pas, všiml si jména
a hned někomu zavolal, že Gordijevskij dorazil.
Obvykle by ho vyzvedli kolegové z KGB.
Ale tentokrát pro něj nikdo nepřijel.
Přišlo mu to velmi zvláštní.
Když dorazil domů, našel další jednoznačný důkaz,
že se něco děje.
Dveře jeho bytu měly tři zámky,
ale k jednomu z nich už se ženou dávno ztratili klíč
a nepoužívali ho. Ale najednou byl zamčený.
To znamenalo jediné.
Někdo byl uvnitř.
Jako první ho samozřejmě napadlo, že je to dílo KGB.
V bytě jsem měl štěnice a odposlouchávali mi telefon.
Nejspíš jsem měl štěnici i v televizi.
Takže mě nepřetržitě sledovali a poslouchali.
Zavolali si mě tam pod záminkou,
že se musím sejít s několika důležitými lidmi.
Ale nikdy k tomu nedošlo.
Žádné schůze, žádná setkání, žádné diskuze.
Celé to bylo velmi podezřelé.
V úterý ani ve středu se nic nedělo.
Celý týden jen čekal a nic se nedělo.
KGB nevěděla jistě, že je Gordijevskij britský špion.
Kdyby to věděli, zatkli by ho už na letišti.
A zavřeli by ho do vězení.
Odsoudili by ho ve falešném procesu.
A odtud by to byla krátká cesta na popraviště.
Musel by pokleknout a oni by ho střelili do hlavy.
Jen tak.
Ale neudělali to, což dle mého názoru dokazuje,
že měli podezření, ale chyběl jim důkaz.
Čekal, že kosa dopadne na kámen.
Že se něco stane.
Přišel za ním Gruško, který byl zástupcem náčelníka
Hlavní správy KGB, takže velké zvíře.
Řekl: „Pojď se mnou. Musíme jet mimo stanici,
kde budeme probírat strategii
infiltrace na vysoká místa v britské vládě.“
Našli speciální chatu mimo areál
Hlavní správy rozvědky.
Zpočátku předstírali,
že nás čeká neutrální diskuze o pracovních záležitostech.
Ale pak mi dali do pití drogy.
A nakonec mě začali vyslýchat.
Okamžitě jsem se začal chovat úplně jinak.
Přestal jsem se ovládat a taky mluvit.
Nedokázal jsem myslet.
Trvalo to zhruba pět hodin.
A v tomhle stavu mě vyslýchali.
Něco věděli, ale ne dost na to, aby mě mohli začít stíhat.
Zoufale hledali další důkazy.
Měl jsem hrozný strach. O tři dny později,
když jsem si začínal vzpomínat na obsah celého výslechu,
mi došlo, že jsem byl velmi podezřelý…
A můj život byl…
Ve velkém nebezpečí.
Začal jsem přemýšlet, co udělám.
Jestli počkám na řádný výslech,
při kterém mě můžou mučit, nebo uteču.
Rozhodl jsem se pro útěk.
Věděl jsem, že riskuju a nemám moc velkou šanci.
Došlo mu, že jedinou jeho nadějí bylo aktivovat operaci Pimlico,
tedy plán na jeho záchranu,
a s pomocí britských přátel ze Sovětského svazu uprchnout.
KUTUZOVSKIJ PROSPEKT, SOVĚTSKÝ SVAZ ÚTERÝ, 19:30
Oleg toho člověka viděl, ale přemýšlel, jestli si ho všiml i on.
Důstojník MI6 strčil ruku do kapsy, vytáhl tyčinku Mars,
někdo tvrdí, že Kit Kat, a pustil se do ní.
Tím dal Olegovi najevo, že o něm ví.
A tak začal příběh nejodvážnějšího útěku v historii britské rozvědky.
Britská ambasáda tak zjistila,
že Gordijevskij chce odjet ze země, protože po něm Rusové jdou.
Ještě nikdy se nepodařilo
úspěšně exfiltrovat ze Sovětského svazu člověka, který byl pod dohledem KGB.
On i MI6 od začátku věděli, že pokud celou operaci spustí,
nebudou mít velkou šanci na úspěch.
Operace Pimlico byla tak důležitá,
že ji musela osobně schválit předsedkyně vlády Margaret Thatcherová.
Někdo mi řekl,
že je naprosto nezbytné kontaktovat Margaret Thatcherovou.
Odpověděl jsem, že je ve Skotsku. A on na to: „Bože.“
Ptal jsem se, jestli jí mám zavolat.
„Proboha, jen to ne.
Budete muset jet na Balmoral a promluvit s ní osobně.
Ale nikomu o tom neříkejte.“
ZÁMEK BALMORAL, SKOTSKO
Dojel jsem tam.
Královnin pobočník si zrovna telefonoval s jedním z pobočníků královny matky.
Probírali velmi důležitou záležitost,
jestli si královna může od královny matky vypůjčit videorekordér.
Nakonec jsem musel říct:
„Půjdu za ní klidně i bez vašeho svolení.
Jdu dovnitř. Najdu si ji sám.“
Vysvětlil jsem jí, o co se jedná.
Ona mi okamžitě dala souhlas a já se vrátil do Londýna.
Pořád čekám, až mi proplatí náklady.
MOSKVA, SOVĚTSKÝ SVAZ 1985
MI6 schovala plán do výtisku Shakespearových sonetů.
Použili na něj tajný inkoust,
který byl viditelný pouze po polití vodou. Díky tomu se dozvěděl,
kam přesně se má vydat.
MOSKVA
Začal jsem přemýšlet o trase a jízdenkách.
Vymýšlel jsem, jak setřesu KGB.
A také jak vyslat KGB falešné signály.
Jel jsem na nádraží, abych si dva dny před odjezdem koupil jízdenku.
Cestou jsem musel setřást KGB. Byl to skvělý pocit.
Cokoli se mohlo pokazit. Měl z toho nervy na pochodu.
Poslední dny trávil s rodinou
a svým starým přítelem Michailem Ljubimovem.
Najednou mi zavolal a přišel za mnou.
V ruce měl otevřenou lahev vodky.
Velkou lahev.
Velmi nervózně z ní upíjel.
Řekl mi: „Stalo se něco strašného.
Zavolali si mě zpátky do Moskvy, tak jsem tady.
Je to zlé. Moje kariéra je u konce.“ Něco takového.
Snažil jsem se ho uklidnit.
Celý se klepal a nebyl na tom dobře.
Nikdy by mě nenapadlo,
že by se můj přítel a soudruh ve zbrani
nechal naverbovat Brity.
Nikdy jsem o něm nepochyboval.
Kdyby ano, zastřelil bych ho.
Snažil jsem se rozloučit. Políbil jsem děti,
ženu a rozloučil se.
Ale nic víc jsem jim říct nemohl,
protože žena o mé spolupráci s Brity nevěděla.
Nechtěl jsem ji tím zatěžovat,
aby nemusela nést zodpovědnost za mé činy.
Proto.
Miluju svou ženu a děti tak moc,
že to pro mě byl hrozný šok.
Kdyby jí to prozradil, mohli by ji obvinit ze zrady.
Tak jí to neřekl.
Jela na dovolenou.
Neměla důvod si myslet,
že to nebude jen krátké odloučení.
A tak mu dala jen obyčejnou rychlou pusu.
Když přišla chvíle odjet,
rychle jsem vyšel z budovy.
Neustále mě sledovali.
Neustále jsem měl v patách agenty a dva vozy.
Rychle jsem přeběhl ulici
a zmizel jim v parku.
V parku mě přes stromy nemohli vidět, tak jsem se rozběhl.
Neviděli, že běžím. A tím se mi je povedlo setřást.
Dorazil jsem na nádraží, sednul na vlak
a zůstal jsem v něm celou noc.
Mezitím se za ním vydal konvoj dvou agentů MI6 s manželkami a dítětem
ve dvou různých vozech.
Jejich krytí bylo poměrně prosté.
Museli dát KGB vysvětlení,
proč by manželka cestovala se svým mužem z MI6 a měla s sebou dítě.
Bylo pochopitelné,
že s nimi muselo jet i to dítě.
Věděli, že ambasádu odposlouchávají,
a tak si neustále stěžovala na bolesti hlavy.
Jejich záminka k vycestování tedy byla cesta za doktorem,
kterého znali z ambasády v Helsinkách.
LENINGRADSKÉ NÁDRAŽÍ, SOVĚTSKÝ SVAZ
Záchrana agentů je velmi stresující.
A Gordijevskij nebyl výjimka.
Vystoupil na leningradském nádraží a sednul do autobusu do Vyborgu,
což je poslední sovětské město před finskými hranicemi.
Autobusem se dostal asi kilometr od místa setkání.
Cestou směrem k hranicím
mi hrozilo velké nebezpečí, že mě chytí.
Poslední kilometr k místu vyzvednutí došel pěšky.
Schoval se a čekal.
Měli jsme strach. Byla to velmi riskantní operace.
Kdyby se to pokazilo, mohl by někdo přijít o život.
A Rusové by mohli přerušit diplomatické vztahy s Británií.
Zatímco jsem čekal, až mě Britové vyzvednou,
žraly mě tisíce komárů.
Schoval jsem se do vysoké trávy, kde bylo vlhko a teplo.
Takhle jsem tam čekal několik hodin.
A byl jsem čím dál nervóznější.
O dvě minuty později dorazily vozy a já si vlezl do kufru jednoho z nich.
V kufru vozu našel přesně to, co čekal.
Kovovou deku, do které se měl zabalit.
Dále tam našel sedativa, která si vzal.
Stačilo 80 vteřin a byli zase pryč.
Ale číhalo na ně nebezpečí v podobě několika hraničních kontrol.
Pohraničníci obklíčili vůz.
Měli potřebné dokumenty a jeli diplomatickým vozem.
Zdálo se, že vše jde podle plánu,
ale pak začali vůz obcházet policejní psi.
V tu chvíli se stalo něco neuvěřitelného.
Nic takového historie špionáže nepamatuje.
Snažili se vymyslet, co udělat.
Žena jednoho z agentů MI6 začala psy zabavovat
pomocí chipsů s příchutí cibule se sýrem.
Vypnuli motor a já slyšel, jak psi očichávají auto.
Jednoho psa dokázala zabavit, ale druhý o chipsy nejevil zájem.
Začal se blížit k zadní části vozu, tak přešla na záložní plán.
Ty geniální Angličanky napadlo, že začnou přebalovat dítě.
Štěstí bylo, že to miminko potřebovalo.
Díky tomu mohla zahodit smradlavou plenu na zem.
Psa tím znechutila, což by nejspíš potkalo každého.
Otočil se a přestal o vůz jevit zájem.
Dojeli na poslední kontrolu.
Strážník si od nich vzal pasy a zkontroloval je.
Než jim je vrátil, zazvonil mu v boudě telefon.
Zvedl ho a začal si povídat.
Mezitím měli všichni v autě infarkt.
Nakonec o nic nešlo a pasy jim vrátil.
Takže se znovu rozjeli.
Přepnuli hudbu v autě.
Pustili finského skladatele Sibelia
a jeho skladbu „Finlandia“.
To byl signál pro agenta schovávajícího se v kufru,
že jsou ve Finsku a v bezpečí.
V tu chvíli mi došlo, že jsem volný.
A začal hrát Sibelius.
Byl to zázrak.
Po příjezdu do Finska na ně čekala dvě auta.
V jednom seděli dva agenti MI6,
v druhém byli dva členové dánské policejní rozvědky.
Dánská tajná služba mu zařídila nový pas,
posadila ho do vozu a pak…
vyrazili do Finska.
Odtud ho odvezli do Norska.
A z Norska odletěl do Londýna.
Nikdy jsem nelitoval, co jsem v životě dělal.
Ani toho, že jsem musel uprchnout a teď žiju v cizí zemi.
Pro KGB…
byl Gordijevského útěk mimořádným ponížením.
Ten jeho strašlivý únik
byla velmi dobrodružná operace,
ale nebyla profesionální.
Přece nemůžete vyvážet agenty v kufru auta.
Taková potupa pro agenta tajné služby!
Nezradil jsem svou zemi.
Nezradil jsem obyvatele Sovětského svazu, Ruska
a ostatní spadající pod Sovětský svaz.
Zradil jsem jen režim
a sovětské komunistické uspořádání, které je protiprávní a zvrácené.
A jak jsme v historii viděli několikrát, dokonce zločin.
Rusové ho považovali za zrádce.
Ale pro nás to byl pochopitelně hrdina.
Já i všichni ostatní považujeme jeho nábor
a celý případ
za jednu z nejlepších operací
západní zpravodajské služby během studené války.
Dle mého názoru sehrál klíčovou roli v ukončení studené války
a urovnání vztahů mezi Východem a Západem.
Po útěku ho představili předsedkyni vlády Margaret Thatcherové.
A později byl představen i prezidentu Reaganovi za to,
že poskytoval velmi cenné informace.
A právě jeho informace pomohly učinit klíčová rozhodnutí
v posledních fázích studené války.
Když jsme se v roce 1986 poprvé setkali,
nejvíc mu záleželo na rodině.
Každé ráno jako první myslel na to,
jak dostat svou rodinu do Británie.
Rodina Gordijevských je konečně zase spolu
na zahradě utajeného domu na jihu Anglie,
kde je KGB nemůže nijak ohrozit.
Oleg Gordijevskij viděl svou ženu Leilu
a jejich dcery Annu a Marii naposledy před šesti lety.
Mám obrovskou radost.
Cítím velkou úlevu a spokojenost.
A…
Ale pořád si připadám jako ve snu.
Snad to není jen hezký sen, z kterého se nakonec probudím.
- Snad je to pravda. - Prober se.
Není to sen. Jsem tady.
Díky.
Olegu Gordijevskému je 83 let.
Už není moc aktivní.
Stále žije v Anglii pod zvýšenou ostrahou.
V nepřítomnosti ho odsoudili k popravě
a od té doby to nad ním visí.
Ale mám to vykompenzované tím,
že si užívám svobodu, demokracii
a civilizaci na Britských ostrovech.
Moc dobrodružné to není, ale má to jiné výhody.
Takže to není až tak zlé.
ŠPIONÁŽNÍ OPERACE
Překlad titulků: Michael Novotný