MOSKOVA, NEUVOSTOLIITTO 1985
Oleg Gordijevski, KGB-upseeri, on kenties yksi parhaista -
koskaan MI6:lle työskennelleistä vakoojista.
Olin valmis ottamaan riskin suojellakseni Ison-Britannian turvallisuutta.
Kun sähke saapui, ymmärsin sen sanoman.
Minua epäiltiin ja olin pahassa pulassa.
Minun olisi paettava mahdollisimman nopeasti.
MI6 ilmoitti huomanneensa Gordijevskin pakopyynnön -
lähettämällä agentin kävelemään hänen ohitseen suklaapatukka kädessään.
Kun aloin valmistautua pakoon, tilanne muuttui jännittäväksi.
Operaation panokset olivat mitä korkeimmat.
Olin erittäin hermostunut.
Sanoin usein itselleni: "Tämä on kuin elokuva. Katso sitä.
Katsonko elokuvaa itsestäni?"
Operaatio Pimlico on rohkein yritys koskaan -
pelastaa agentti Moskovasta.
KESKUSTIEDUSTELUPALVELU
SALAINEN
SALAISIA TIEDUSTELUTEHTÄVIÄ
OPERAATIO PIMLICO
Aloitetaanko?
KÖÖPENHAMINA, TANSKA 1967
Vuonna 1967 minut lähetettiin Kööpenhaminaan -
KGB-aseman päälliköksi.
MIKHAIL LYUBIMOV KGB-EVERSTI,
NEUVOSTOLIITON TIEDUSTELUPALVELU JA SUOJELUPOLIISI
Olin aiemmin KGB-eversti ja tiedustelu-upseeri. Vakooja.
Emme toimineet tanskalaisia vastaan.
Toimimme lähinnä amerikkalaisia ja Natoa vastaan.
ITÄSAKSA - PUOLA - NEUVOSTOLIITTO TANSKA
On muistettava, että Tanska oli pieni maa kylmän sodan etulinjassa.
Vakoojat ovat halvin ase sodassa.
HISTORIOITSIJA, TANSKAN TIEDUSTELUTEHTÄVÄT
Siksi useimmat sosialistiset maat lähettivät vakoojansa -
Tanskaan työskentelemään joko suurlähetystöissä tai muualla.
VENÄJÄN SUURLÄHETYSTÖ
Silloin tapasin Gordijevskin, joka työskenteli siellä.
Gordy oli aseman apulaispäällikkö, oikea käteni,
KGB:n lähin mies heti minun jälkeeni.
Kaikkialla Oleg Gordijevskin ympärillä oli KGB:n miehiä.
ENTINEN KGB-EVERSTI JA MI6:N VAKOOJA
Aluksi olin Homo soveticus,
tavallinen Neuvostoliittolainen mies, joka oli tottunut valehtelemaan.
Olin perheelleni eri ihminen kuin puolueelle.
Äitini ei ollut kommunistipuolueen jäsen.
Äitini ja hänen normaaliutensa -
opetti minut näkemään neuvostoelämän -
sen todellisessa valossa ja laajuudessa.
Äiti ei pitänyt KGB:stä, koska isäni kuului siihen,
ja äiti näki kaikki sen temput ja raakuuden.
Veljeni ja minä emme liittyneet -
KGB:n pahamaineiseen kotimaanlaitokseen,
vaan sen tiedustelupalveluun. Se oli eliittiryhmä,
jonka jäsenet ovat älykkäitä ja puhuvat vieraita kieliä.
Mutta mitä työhön kuului?
Ihmisten värväämistä KGB:n salaisiksi tietolähteiksi.
Ulkomailla meidän tuli tehdä tismalleen samoin.
Silloin sattui Prahan kevättä edeltänyt välikohtaus.
KÖÖPENHAMINA PRAHA
Tšekit tutustuvat vapauteensa.
PRAHA, TŠEKKOSLOVAKIA 1967
Stalinistisen Novotnýn jätettyä ensimmäisen sihteerin asemansa -
kansa on osoittanut mieltään maansa tulevaisuuden puolesta.
Alexander Dubček nousi valtaan Prahassa useita kuukausia aiemmin -
ja lupasi omien sanojensa mukaan "inhimillistä sosialismia".
Yksi ensimmäisistä askeleista oli sensuurin poistaminen.
Jopa monipuolueisesta demokratiasta oli puhetta.
Mutta Moskova painosti Dubčekia perumaan uudistuksensa -
ja tekemään sotasuunnitelmia.
Neuvostojohtaja Leonid Brežnev oli alun perin tukenut Dubčekia.
Nyt hän pelkäsi, että Prahan uudistukset heikentäisivät kommunistiblokkia.
Muistan, että moni KGB-asemallamme joi vodkaa.
Löimme vetoa, lähettävätkö venäläiset -
tankkeja Prahaan vai eivät.
Muistan, että minä ja Oleg löimme vetoa,
etteivät he lähettäisi niitä.
Hävisimme, koska tankit saapuivat vuonna 1968.
PRAHA, TŠEKKOSLOVAKIA, 20. ELOKUUTA 1968
Viesti Tšekkoslovakian sosialistisen tasavallan kansalle.
Neuvostoliiton armeija on ylittänyt -
Tšekkoslovakian sosialistisen tasavallan rajan.
Gordijevski oli suurlähetystössä kuullessaan hyökkäyksestä.
TIEDUSTELUASIANTUNTIJA
Se oli valtava isku uskooni siitä,
että kommunismi voisi kehittyä.
Silloin ajattelin, etteivät kommunistit koskaan muutu.
Se on jäykkä totalitaarinen järjestelmä, jota vastustan.
Rohkea Tšekkoslovakian kansa yritti palauttaa vapauden ja demokratian.
Neuvostoliiton sortava hallitus pysäytti heidät.
Siitä päivästä lähtien en enää koskaan tukenut sitä hallintoa.
En enää koskaan tuntenut olevani kommunisti.
Sinä päivänä käännyin puoluetta vastaan.
Otin etäisyyttä muuhun KGB:hen,
joka teki puhdistuksia, gulageja sun muuta.
Gordijevski soitti vaimolleen kotiin ja tilitti tälle,
kuinka turhautunut hän oli Neuvostoliittoon -
ja muihin Varsovan liiton maihin, jotka hoitavat Tšekkoslovakian tilannetta.
Hän odotti, että puhelua kuunneltaisiin.
Ja näin oli.
Tanskan tiedustelupalvelu kuunteli keskustelua vaimon kanssa.
Silloin yksi teknikoista juoksi kiireellä -
Tanskan tiedustelupalvelun operatiivisen johtajan luo -
ja pyysi tätä kuuntelemaan puhelua.
Olin silloin Tanskan tiedustelupalvelun apulaisjohtaja.
ENTINEN TIEDUSTELUPALVELUN JOHTAJA
Ja siksi viraston operatiivinen johtaja.
En puhunut venäjää, joten en ymmärtänyt tilannetta heti,
mutta luin käännöstä.
Äkkäsimme melko nopeasti, että hän on KGB:n agentti,
joka tuki järjestön toimintaa Tanskasta käsin.
Hän oli läheisissä tekemisissä tanskalaisen papiston, poliisin -
ja väestörekisterin kanssa löytääkseen uusia värvättäviä -
Neuvostoliiton laittomaan verkostoon.
Se kertoi hänestä paljon.
Hän oli valoisa, älykäs, ystävällinen,
avoin, hänellä oli hyvät kielitaidot, ja hän oli korkeasti koulutettu.
Hän oli charmikas mies.
Kun tulimme siihen tulokseen, että hän saattaisi sopia operaatioomme,
että värväisimme hänet,
pidin hänen kuvaansa laatikossani. Hän olisi miehemme.
Mutta ymmärsimme, ettemme pystyisi värväämään häntä itse.
Siksi pyysimme apua Britanniasta.
Pikku valmistelujen jälkeen -
britit lähestyivät Gordijevskiä.
Kylmän sodan puolivälissä Britannian tiedustelupalvelu…
HISTORIOITSIJA
…oli jaettu useisiin eri järjestöihin.
MI5, sisäinen palvelu, keskittyi uhkiin Britanniassa.
Mutta ulkomailla suurlähetystöistä käsin työskentely -
ja ulkomaalaisten värvääminen Britannian agenteiksi -
oli MI6:n, salaisen palvelun, tehtävä.
Gordijevski oli energinen sulkapallon pelaaja -
ja pelasi aikaisin aamulla.
Britannian asemapäällikkö pelasi myös sulkapalloa.
Hänen etunsa oli, että koko Kööpenhamina tiesi,
että hän oli brittiläisen salaisen palvelun johtohahmo.
Se oli suuri etu, koska Gordijevski tiesi, kenelle puhui.
Minua lähestyttiin -
aikaisin aamulla sulkapallokentällä.
Kenttä oli käytettävissä vain seitsemän ja kahdeksan välillä.
Hän käveli suoraan Gordijevskin luokse. "Ehditkö keskustella tovin?"
SPIES-KIRJAN KIRJOITTAJA
Gordijevski vastasi myöntävästi.
Alussa he epäröivät.
Olin KGB:n tiedustelu-upseeri. Olisinko vilpitön ja rehellinen?
He puhuivat asioista suoraan.
"Haluamme, että työskentelet meille. Oletko mukana? "
Gordijevski sanoi: "Olen mukana."
Gordijevski oli tietenkin hermostunut. Kaikki agentit ovat.
Jokainen agentti pelkäsi, että heidät paljastetaan.
Pelon kanssa eläminen kuului työnkuvaan. Se pysyy mielessä pestin jälkeenkin.
Se kuuluu asiaan.
Me tuimme, suojelimme ja autoimme häntä, mutta se pidettiin täysin salassa.
Jos yksikään lisähenkilö tietäisi asiasta, se olisi valtava vaara.
Ystävyydestä KGB-päällikön kanssa oli hyötyä.
Gordijevski pystyi menemään pomonsa toimistoon -
käymään läpi kaikki paperit pöydällä etsiäkseen tarvitut salaisuudet.
Gordijevski tiesi ja luultavasti tarjosi tiedot siitä,
ketkä britit tai amerikkalaiset työskentelivät venäläisille.
Ulkomailla työskentelevänä KGB-upseerina -
Gordijevski oli myös yrittänyt värvätä ulkomaalaisia Venäjän riveihin.
Joskus he tapasivat turva-asunnoissa.
Joskus tilanteesta riippuen -
he saattoivat tavata nopeasti Kööpenhaminan keskustassa,
jolloin salaiset tiedot vaihtoivat omistajaa -
kahden henkilön kohdatessa kadulla.
Hän tiesi useiden agenttien nimet Norjassa, Ruotsissa ja Britanniassa.
Hän paljasti 200 henkilön nimet.
Vuonna 1978 Gordijevski kutsuttiin takaisin Moskovaan.
Hänen tehtävänsä Kööpenhaminassa päättyi.
MOSKOVA, NEUVOSTOLIITTO 1978
Gordijevskin palaaminen Moskovaan oli suuri etu.
GORDIJEVSKIN YSTÄVÄ MI5-HISTORIOITSIJA
KGB:n tiedustelupalvelun kolmanteen osastoon -
kuului sekä Britannian että Skandinavian maiden vakoilu.
Moskovan vuosiensa aikana -
Gordijevski siirrettiin valvomaan tilannetta Isoa-Britanniassa.
MI6:n, Britannian salaisen palvelun, yllätykseksi ja riemuksi -
hänet lähetettiin Britteihin.
LONTOO, ISO-BRITANNIA 1982
1980-luvulla olin Margaret Thatcherin yksityissihteeri -
ja neuvonantaja ulkopoliittisissa ja puolustuksellisissa asioissa.
Thatcher tiesi minua paremmin, että meillä oli yksi tietty lähde.
Mutta hän ei tiennyt lähteen nimeä. Se ei ollut tarpeen.
Virastomme tarjosi Gordijevskille tietoja, jotka hän välitti Neuvostoliitolle,
jotta he vakuuttuisivat hänen olevan aktiivinen agentti Lontoossa.
Margaret Thatcher oli lujasti Neuvostoliiton vastainen,
ja tänä aikana häntä kutsuttiin nimellä "Rautarouva".
Presidentti Reagan puhui "pahan valtakunnasta".
Keskustellessanne ydinaseiden käyttökiellosta,
kehotan teitä varomaan houkutusta -
julistaa itsenne olevan kaiken yläpuolella molempia osapuolia syyttäen.
Älkää jättäkö huomiotta pahan valtakunnan aggressioita -
ja kutsuko kilpavarustelua väärinkäsitykseksi,
jolloin poistutte oikean ja väärän, hyvän ja pahan välisestä taistelusta.
Hän piti venäläisiä pahiksina ja puhui hyvin suorasanaisesti -
varsinkin presidenttikautensa alkuaikoina venäläisten pahuudesta.
HISTORIOITSIJA, ENTINEN CIA-AGENTTI
Neuvostojohtaja Brežnev ja KGB-johtaja Yuri Andropov -
olivat vakuuttuneita Reaganin hallintokauden alkaessa,
että olisi täysin mahdollista,
että länsi aloittaisi ydinsodan lähitulevaisuudessa.
Poliitikot pyrkivät yhdessä nykyaikaistamaan sotajoukkojaan -
sijoittamalla Länsi-Euroopan NATO-valtioihin -
viisisataa uutta amerikkalaista ydinohjusta.
Ollessaan KGB:n tehtävässä Lontoossa, Gordijevski näki Moskovan keskuksen -
lähettämät sähkeet muihin keskuksiin ympäri maailmaa.
Niiden mukaan Naton harjoitus -
oli tapa naamioida joukkojen mobilisointi -
Neuvostoliiton vastaista hyökkäystä varten.
Kyseessä oli Naton Able Archer -harjoitus marraskuussa 1983.
Meidän on pysyttävä valppaina, koska Varsovan liiton sotakoneisto -
jatkaa kasvuaan laantumattomana.
Able Archer oli asemaharjoitus,
jonka mukanaolijoiden tuli esittää olevansa pääministerejä -
ja tärkeitä poliittisia johtajia.
Ja tämä ruokki Brežnevin vainoharhaisuutta.
Miksi sotaleikissä pääministeri simuloisi ydinsotaa Neuvostoliiton kanssa?
He saattaisivat sodan ehkäisyn sijaan aloittaa sodan, jota kukaan ei halunnut.
Kun Neuvostoliiton pelkojen laajuus huomattiin,
harjoitus päätettiin lopettaa,
sillä Neuvostoliitto saattaisi sen takia uskoa joutuvansa hyökkäyksen kohteeksi.
Ja Gordijevski avuliaasti ilmoitti, että pelko oli todellinen.
Gordijevski vakuutti lännen siitä, että heidän retoriikkansa,
Reaganin puheet pahan valtakunnasta, ymmärrettiin väärin idässä.
Yksi hänen tietojensa suurimmista eduista oli se,
että ne saivat lännen muuttamaan retoriikkaansa,
eivätkä he enää kuvanneet venäläisiä pahoina ja ilkeinä.
Tieto ällistyttää kaikki.
Se on kenties yksi tärkeimmistä tiedoista, jonka Gordijevski välittää lännelle.
Gordijevskin oman älykkyyden ja kykyjen ansioista -
hän pystyi antamaan laajan kuvan tilanteesta.
Hän oli korvaamaton.
Nimi "Oleg Gordijevski" ei olisi voinut livahtaa Thatcherin suusta,
koska hän ei tiennyt sitä. Mutta hän tunsi Oleg Gordijevskin.
Thatcher piti häntä epäilemättä sankarina.
Kuten Oleg sanoi: "Olen Bond, James Bond."
Neuvostoliitto nimitti Gordijevskin KGB:n residentiksi Lontoossa.
Voi kuvitella, kuinka samppanja virtasi MI6:ssa,
kun heidän miehensä nimitettiin KGB:n johtajaksi Lontoossa.
Vakoilutietojen jakaminen on yleensä arkaluontoinen asia.
Lähdetiedot jaetaan usein osana tietojen vaihtoja.
Gordijevskin tiedot jaettiin Atlantin yli, mutta henkilöllisyys pidettiin salassa.
Mutta CIA on tiedustelupalvelu, joten se halusi tietää, mistä on kyse.
Jonkin ajan kuluttua käy selväksi,
että briteillä on hyvin sijoitettu neuvostolähde.
Ja operatiivisen johtokunnan puheenjohtaja,
joka hallitsee Neuvostoliittoon kohdistuvaa vakoilua,
nimittää erään henkilön selvittämään, kuka brittien lähde on.
Ja avainhenkilö,
joka selvitti neuvostolähdettä, on mies nimeltä Aldrich Ames.
Gordijevski ei tiennyt, että CIA-virkailija Rick Ames -
käveli KGB:n virastoon Washingtonissa -
ja tarjosi heille tietojaan.
Aldrich Ames on keskitason CIA-agentti operatiivisessa johtokunnassa.
Hän työskenteli koko uransa Neuvostoliittoa vastaan.
Mutta hän ei loista työssään ja alkaa lopulta vakoilla Neuvostoliitolle.
Se ei johdu ideologisesta vakaumuksesta. Hän vain haluaa rahaa itselleen -
ja vaimolleen, joka on tottunut ylelliseen elämäntyyliin.
Ja niin hän alkoi vakoilla Neuvostoliitolle.
Tieto oli KGB:lle kuin isku vatsaan.
Tarjosin heille tietoja ja joskus jopa todisteita siitä,
että puolisen tusinaa KGB-virkailijaa työskentelee briteille tai CIA:lle.
HRA JAMES, TÄTEN VAHVISTAMME 1 535 077,28 DOLLARIN -
TILISIIRRON YKSITYISTILILLENNE.
KAIKKEA HYVÄÄ, V.C.
Ensimmäisessä tietoerässä, jonka hän antaa KGB:lle,
hän vasikoi kymmenen tai yhdentoista CIA:n tietolähteen henkilöllisyyden.
Tiesin, että heidät lopulta, vaikkei ehkä välittömästi…
ADOLF TOLKACHEVIN PIDÄTYS
…tuotaisiin oikeuden eteen. Ja osa heistä varmasti teloitettaisiin.
Hän myös kertoi KGB:lle,
että CIA tietää MI6:n salaisesta lähteestä.
Amerikkalaiset saivat osa tiedoista, mutteivät tienneet lähdettä.
Hän yhdisti tarjotut tiedot ja tarkisti, kenellä oli pääsy materiaaliin.
Näin Aldrich Ames tunnisti Gordijevskin tietojen lähteeksi.
Herra Gordijevskin tapauksessa -
meille ei koskaan kerrottu, että tiedot tuli häneltä.
Selvitimme sen. Minä selvitin sen.
Yhdistelin todisteita, joiden avulla selvitin tietojen lähteen.
Kolme päivää sitten CIA-agentti Aldrich Ames -
ja hänen vaimonsa pidätettiin vakoilusta.
He vahingoittivat suuresti kansallista turvallisuuttamme.
Aldrich Ames on vahingollisin petturi CIA:n historiassa.
Hän vuosi Gordijevskin nimen,
paljasti tämän henkilöllisyyden, ja loppu on historiaa.
LONTOO, ISO-BRITANNIA 1985
Vuonna 1985 Oleg Gordijevski kutsutaan Moskovaan -
tärkeitä neuvotteluja ja ohjeistusta varten,
jotta hän voisi nousta KGB:n johtoon Britanniassa.
Sain sähkeen: "Tulkaa kahden päivän päästä Moskovaan tärkeitä keskustelua varten."
Ymmärsin viestin.
Kymmeniä henkilöitä kutsuttiin Moskovaan keskusteluja varten. Heidät ammuttiin.
Hän keskustelee MI6:n kanssa, joka on yksimielinen.
Mistään ei voinut olla varma,
mutta jos hän palaisi Moskovaan, hänestä tulisi ehkä johtaja Lontoossa.
Hänellä olisi pääsy kaikkeen KGB:n toimintaan Britanniassa.
Toisaalta, jos nämä olivat huonoja uutisia,
hän kuolisi Moskovassa.
Lopulta he kertoivat Gordijevskille päätöksensä.
Gordijevski saisi itse päättää. Hän otti riskin -
ja palasi Moskovaan katsomaan, mitä tapahtuisi.
Britit suunnittelivat huolella operaatio Pimlicon -
pelastaakseen Gordijevskin Neuvostoliitosta,
jos tämä joutuisi vaikeuksiin.
Joka tiistai kello 19.30 -
joku Moskovan MI6:n asemalta -
tarkkaili tiettyä leipomoa Kutuzovsky Prospekt -kadulla.
Jos he näkisivät harmaahousuisen, hatullisen miehen,
jolla on muovinen Safeway-kaupan kassi, se olisi signaali.
Heidän tulisi vastata siihen agentilla, joka syö Kit Kat tai Mars -patukkaa.
Ajattelin, että minun tuli olla rohkea. Siltä minusta tuntui.
Oleg sanoi minulle:
"Minusta tuntui, että jokin oli pielessä." Muistan tämän lauseen elävästi.
Hän sanoi: "Kosketin kämmeniäni. Hikoilin."
MOSKOVA, NEUVOSTOLIITTO
Palattuaan Moskovaan hän huomasi nopeasti,
että jokin oli pielessä.
Kun hän kulki passintarkastuksen läpi,
KGB:n rajavartija katsoi passia, huomasi Gordijevskin nimen -
ja soitti jollekulle, että tämä oli saapunut maahan.
Normaalisti kollega KGB:stä tuli häntä vastaan kentälle.
Mutta nyt kukaan ei ollut häntä vastassa.
Sekin oli vähän outoa.
Kotiin saapuessaan hän huomasi selkeitä todisteita siitä,
että jotain pahaa oli meneillään. Kotiovessa oli kolme lukkoa,
mutta hän oli hukannut avaimen yhteen niistä,
joten sitä ei käytetty. Nyt lukko kuitenkin oli lukossa.
Se tarkoitti vain yhtä asiaa. Joku oli käynyt asunnossa.
Hänen ensimmäinen ajatuksensa oli, että se oli KGB:n hommia.
Asunnossani oli salakuuntelulaite, puheluita kuunneltiin,
ja asuntoani varmaan jopa kuvattiin.
Minua katseltiin ja kuunneltiin koko ajan.
Tekosyy, jonka takia minut kutsuttiin Moskovaan,
oli tapaamiset tärkeiden henkilöiden kanssa.
Niitä ei koskaan pidetty. Ei tapaamisia, kokouksia, keskusteluja.
Ne hetket saivat minut epäilemään.
Tiistai, ei mitään. Sama keskiviikkona.
Hän odotti koko viikon, eikä mitään tapahtunut.
KGB ei ollut varma siitä, oliko Gordijevski brittien agentti.
Jos he olisivat tienneet, hänet olisi pidätetty lentokentällä.
Hänet olisi pantu vankilaan. Hänelle olisi annettu valeoikeudenkäynti.
Sitten hänet olisi viety teloitettavaksi.
Häntä olisi ammuttu takaraivoon. Se oli niin yksinkertaista.
Mutta he eivät tehneet sitä, mikä osoittaa,
että heillä oli epäilyksensä muttei todisteita.
Ja Gordijevski vain odottaa pahinta.
Sitten tapahtui jotain.
Grushko, yksi KGB:n tiedusteluosaston apulaispäälliköistä, puhui hänelle.
"Tule mukaani. Meidän on mentävä päämajan ulkopuolelle -
puhumaan strategioista, joita olemme suunnitelleet -
saadaksemme vakoojia brittihallitukseen."
He saapuivat KGB:n järjestämälle mökille, joka oli -
tiedusteluosaston ulkopuolella.
Alussa teeskenneltiin, että se oli neutraali keskustelu liikeasioista.
Mutta he panivat huumeita juomaani. Sitten he alkoivat kuulustella.
Käytökseni muuttui välittömästi. En hallinnut itseäni. Lopetin puhumisen.
Ajatukseni olivat kummallisia. Ja sitä kesti ainakin viisi tuntia.
Sellaisessa tilassa he kuulustelivat minua.
He tiesivät jotain mutteivät riittävästi syyttääkseen minua avoimesti.
He etsivät epätoivoisesti lisää todisteita.
Olin huolissani. Pari päivää myöhemmin, kun aloin muistella kuulustelun sisältöä,
ymmärsin, että minua epäiltiin vahvasti -
ja että henkeni oli… Se oli vakavasti uhattuna.
Tämä oli loppuni. Aloin miettiä, mitä tekisin.
Odottaisinko kunnollista kuulustelua, kenties kidutusta, vai yrittäisinkö paeta?
Päätin paeta tietäen,
että ottaisin suuren riskin ja onnistuminen olisi epätodennäköistä.
Hän ymmärsi, että hänen ainoa toivonsa selvitä oli Pimlico,
suunnitelma hänen loikkaukselleen,
jolla hän voisi paeta Neuvostoliitosta Britannian avulla.
KUTUZOVSKY PROSPEKT, NEUVOSTOLIITTO TIISTAI 19.30
Oleg näki henkilön, muttei ollut varma, oliko hän se oikea.
MI6-agentti työnsi käden taskuunsa ja otti Mars-patukan,
toisten mukaan se oli Kit Kat, ja alkoi syödä.
Silloin Oleg tiesi, että hänet huomattiin.
Ja niin alkoi Britannian salaisen palvelun historian suurin pakotarina.
Britannian suurlähetystö tiesi nyt, että Gordijevski halusi paeta,
että hän oli jäänyt kiinni.
ISO-BRITANNIAN SUURLÄHETYSTÖ
KGB:n tarkkailemia henkilöitä ei oltu aiemmin pelastettu onnistuneesti.
Sekä hän että MI6 tiesivät mahdollisuuksien olevan niukat.
Pimlico oli tärkeä operaatio, ja Margaret Thatcherin -
oli valtuutettava se henkilökohtaisesti.
Eräs henkilö tuli kertomaan minulle,
että hänen oli ehdottoman tärkeää saada yhteys Margaret Thatcheriin.
Sanoin hänen olevan Skotlannissa. Mies vastasi: "Luojan tähden."
Kysyin, tulisiko minun soittaa hänelle. "Ei puhelimia. Luoja paratkoon.
Matkusta Balmoraliin ja puhu hänelle henkilökohtaisesti.
Älä kerro kenellekään, mitä teet."
BALMORALIN LINNA, SKOTLANTI
Saavuin paikalle.
Kuningattaren avustaja puhui puhelimessa kuningataräidin avustajan kanssa -
äärimmäisen tärkeästä asiasta:
voisiko kuningatar lainata kuningataräidin videonauhuria.
Lopulta minun oli sanottava, että tapaan pääministerin, kävi mitä kävi.
"Menen nyt etsimään hänet käsiini." Selitin Thatcherille tilanteen.
Hän valtuutti operaation heti, ja palasin Lontooseen.
Odotan yhä korvausta matkakuluistani.
MOSKOVA, NEUVOSTOLIITTO 1985
MI6 piilotti suunnitelman Shakespearen sonettikirjaan.
Siinä käytettiin salaista mustetta,
joka veteen koskiessaan paljastaisi suunnitelman siitä,
minne Gordijevskin tuli tarkalleen mennä.
MOSKOVA
VIIPURI SUOMI
Aloin miettiä reittiä. Aloin miettiä matkalippuja.
Aloin miettiä, miten karistaisin KGB:n tarkkailijat.
Aloin miettiä, miten hämäisin KGB:n joukkoja.
Olin matkalla rautatieasemalle ostamaan lippua pari päivää etukäteen,
ja minun tuli eksyttää minua tarkkaileva henkilö. Se oli jännittävää.
Mikä vain voi mennä pieleen, joten Gordijevski oli hermona.
Hän vietti viimeiset pari päivää perheensä kanssa.
Hän vietti aikaa ystävänsä Mikhail Lyubimovin kanssa.
Hän soitti minulle yllättäen ja ilmestyi luokseni.
Hänen kädessään oli avonainen pullo vodkaa.
Iso sellainen. Ja hän joi hermostuneena.
"Kuules", hän sanoi. "Tapahtui jotain kamalaa.
Minut kutsuttiin takaisin Moskovaan. Olen nyt täällä.
Tilanne on huono. Urani on ohi." Jotain sellaista hän sanoi.
Yritin rauhoittaa häntä. Hän vapisi ja oli huonossa mielentilassa.
En koskaan ajatellut,
että ystäväni ja puoluetoverini -
voisi tulla brittien värväämäksi. En yhtään epäillyt hänen uskollisuuttaan.
Muuten olisin ampunut hänet.
Yritin hyvästellä. Annoin lapsille ja vaimolle suukot ja hyvästelin heidät.
Mutten voinut kertoa heille enempää,
koska vaimoni ei tiennyt yhteyksistäni britteihin.
En halunnut, että hän kantaisi tiedon raskasta taakkaa -
ja tuntisi olevansa vastuussa teoistani. Siksi en kertonut.
Rakastan perhettäni, lapsiani ja vaimoani kovasti.
Se oli minulle todella järkyttävää.
Jos Gordijevski kertoisi vaimolleen, tätä syytettäisiin petoksesta.
Siksi hän ei kertonut.
Vaimo lähti lomalle.
Hän uskoi, että he olisivat vain hetken erossa toisistaan.
Vaimo antoi hänelle tavallisen, lyhyen pusun huulille.
Kun minun oli aika lähteä, poistuin nopeasti asuinrakennuksesta.
Minua tarkkailtiin kiivaasti.
Perässäni oli agentteja. Kaksi autoa kulki aina takanani.
Ylitin tien nopeasti, lähes juosten, ja katosin puistoon.
Puistossa puut kadottivat minut näkyvistä, ja aloin juosta.
Tarkkailijat eivät nähneet, että juoksin, joten karistin heidät.
Saavuin rautatieasemalle, nousin junaan ja pysyin siellä koko yön.
Sillä välin kahden MI6-virkailijan saattue vaimojen ja vauvan kanssa -
olivat matkalla tapaamaan häntä.
Peitetarina oli melko yksinkertainen.
Heidän piti miettiä, miksi vaimolla,
joka matkusti agenttimiehensä kanssa, oli vauva mukanansa.
Oli ymmärrettävää, että jos vaimo oli mukana,
vauva tulisi mukaan eikä jäisi jälkeen.
He tiesivät, että suurlähetystöä salakuunneltiin,
joten vaimo oli valittanut päänsäryistä sun muista.
Hänen tapauksessaan tekosyynä oli käydä lääkärillä,
jonka suurlähetystö tunsi Helsingissä.
LENINGRADIN ASEMA, NEUVOSTOLIITTO
Pakeneminen on äärimmäisen stressaavaa. Se varmasti kävi Gordijevskin hermoille.
Hän lähti Leningradin rautatieasemalta ja hyppäsi bussiin matkalla Viipuriin,
Neuvostoliiton viimeiseen kaupunkiin ennen rajaa.
Hän nousi bussista noin kilometrin ennen tapaamispaikkaa.
Matkalla kohti rajaa -
kiinnijäämisen mahdollisuus oli suuri.
Gordijevski käveli loppumatkan tapaamispaikkaan.
Siellä hän meni piiloon ja odotti.
Olimme hermostuneita. Tämä oli todella riskialtis operaatio.
Kaikki voisi mennä pieleen. He voisivat kuolla.
Tämä voisi katkaista diplomaattisuhteet Ison-Britannian kanssa.
Odotin brittiautoa hakemaan minua -
tuhansien hyttysten syödessä minua -
korkeassa ruohikossa, jossa oli kosteaa ja lämmintä.
Odotin autoja useita tunteja. Aloin hermostua yhä enemmän.
Pian autot saapuivat, ja minut pantiin toisen takaluukkuun.
Gordijevski löysi auton tavaratilasta sen, mitä odottikin:
foliopeitteen hänen viltikseen.
Siellä oli myös rauhoittava lääke, jonka Gordijevski otti.
Kahdeksankymmentä sekuntia, ja he olivat taas liikkeellä.
Vaarallisimmat hetket olisivat kuitenkin turvatarkastukset.
Tarkastuspisteellä rajavartijat piirittivät auton.
Paperit olivat kunnossa. He olivat diplomaattisessa autossa.
Kaikki meni suunnitelmien mukaan,
kunnes vainukoirat alkoivat haistella auton ympärillä.
Tässä vaiheessa tapahtui jotain aivan uskomatonta,
jonka vertaista ei löydy vakoiluhistoriasta.
Miettien nopeasti vaihtoehtojaan…
Toinen vaimoista hämää koiria,
tai ainakin yrittää hämätä niitä, sipuli-juustoperunalastuilla.
Moottori oli sammutettu, ja kuulin koirien nuuskivan.
Tämä hämäsi yhtä koirista, mutta toista lastut eivät kiinnosta.
Koiran lähestyessä auton takaosaa vaimo aloitti toisen hämäyksen.
Nämä älykkäät englantilaiset naiset alkoivat vaihtaa vaippoja.
Ja vauva kaipasikin vaipan vaihtoa,
joten sieltä löytyi haiseva jäännös, jonka vaimo pudotti maahan.
Haju inhotti koiraa, kuten voi kuvitella,
ja se käveli pois eikä enää ollut kiinnostunut autosta.
Viimeinen tarkastuspiste.
Mies otti heidän passinsa ja katsoi niitä. Selvä.
Ennen passien palautusta, vartija sai puhelun.
Hän vastasi ja puhui puhumistaan.
Matkustajat olivat sydänkohtauksen partaalla.
Ei mitään. Vartija ojensi passit takaisin.
Auto lähti liikkeelle.
He vaihtoivat musiikin autossa -
ja alkoivat kuunnella suomalaisen säveltäjän, Sibeliuksen,
sävellystä, "Finlandiaa".
Se oli merkki piilossa olevalle miehelle,
että he olivat turvassa Suomessa.
Silloin tajusin olevani vapaa. Ja Sibelius alkoi soida.
Se oli ihme.
Suomessa ryhmää odotti kaksi autoa.
Yhdessä autossa oli kaksi MI6-virkailijaa.
Toisessa autossa oli kaksi tanskalaisen tiedustelupalvelun agenttia.
Tanskan tiedustelupalvelu antoi Gordijevskille uuden passin,
pani hänet autoon ja -
lähetti hänet pohjoiseen.
Sieltä hänet vietiin Norjaan, josta hänet lennätettiin Lontooseen.
En kadu lainkaan sitä, mitä tein elämälläni -
ja kuinka muutin sitä, kuinka jouduin pakenemaan toiseen maahan. En lainkaan.
KGB:lle -
Gordijevskin pako oli valtava nöyryytys.
Hyytävä pako Pimlicon avulla -
oli toki seikkailu, seikkailunhaluinen operaatio,
muttei ammattimainen.
Ei agentteja voi siirrellä auton takaluukussa.
Sehän on vakoojien roskakohtelua!
En pettänyt maata.
En pettänyt Neuvostoliiton kansaa, venäläisiä -
tai muita Neuvostoliiton alla toimineita kansoja.
Petin hallituksen -
ja neuvostokommunistisen järjestelmän, joka oli lainvastainen, väärässä -
ja monessa kohtaa historiaa jopa rikollinen.
Venäläisistä hän oli tietenkin petturi.
Meistä hän oli sankari.
Meistä Gordijevskin värvääminen -
ja hänen toimintansa on yksi parhaista, ehkä jopa paras,
länsimainen tiedusteluoperaatio kylmän sodan aikana.
Gordijevskillä oli keskeinen rooli kylmän sodan päättämisessä -
ja rauhallisemman ja harkitumman suhteen perustamisessa idän ja lännen välille.
Pakenemisen jälkeen hänet esiteltiin pääministerille, Margaret Thatcherille.
Myöhemmin Gordijevski esiteltiin presidentille Reaganille -
hänen tarjoamiensa korvaamattomien tietojen ansioista.
Gordijevskin tiedot vaikuttivat suoraan avainpäätöksiin -
kylmän sodan loppupuolella.
Kun tapasimme Oleg Gordijevskin ensimmäistä kertaa vuonna 1986,
hän huolehti eniten perheestään.
Hän ajatteli joka aamu ensimmäisenä sitä,
kuinka saisi perheen mukaansa.
Yhdessä viimeinkin. Gordijevskin perhe puutarhassa -
salaisessa paikassa Etelä-Englannissa. He ovat viimein vapaita KGB:n uhasta.
Oleg Gordijevski näki vaimonsa Leilan -
ja tyttärensä Annan ja Marian viimeksi kuusi vuotta sitten.
Olen äärimmäisen iloinen ja riemuissani ja -
tunnen suurta helpotusta ja tyydytystä.
Mutta toisinaan tämä kaikki tuntuu yhä unelta.
Ehkä tämä on mukavaa unta. Ehkä herään, eikä tämä ole totta.
Toivottavasti se on. -Herää.
Ei tämä ole unta. Olen tässä.
Kiitos.
Oleg Gordijevski on 83-vuotias.
Hän ei tietenkään ole tällä hetkellä kovin aktiivinen.
Hän asuu yhä Englannissa valvonnan alla.
Hänet tuomittiin teloitettavaksi Neuvostoliitossa -
ja on elänyt elämänsä sen uhan alla.
Mutta sain kaikesta korvauksen,
koska saan nyt nauttia vapaudesta, demokratiasta,
ja Britteinsaarten sivilisaatiosta.
Ehkä kaipaan seikkailuja, mutta sain paljon hyviä asioita.
Olisi voinut käydä huonomminkin.
Tekstitys: Vesa Puosi