MOSKVA, SOVJETUNIONEN 1985
Oleg Gordievskij, en sovjetisk KGB-officer,
är en av de bästa spionerna som har jobbat för brittiska underrättelsetjänsten.
Jag var beredd att ta risken för att skydda Storbritannien.
KÄLLA: BBC PANORAMA
När telegrammet kom… Jag kände igen formuleringen.
Jag är misstänkt och i fara.
KÄLLA: OLEG GORDIEVSKIJ, BBC RADIO-INTERVJU
Jag behöver undsättning snarast.
MI6 menade att de hade sett nödsignalen för undsättning
och svarade med att låta en MI6-officer gå förbi med en chokladkaka.
När jag började förbereda för flykten… Då blev det spännande.
Det var högsta möjliga insats.
Jag var väldigt nervös. Många gånger sa jag till mig själv:
"Det är som en film, titta.
Tittar jag på en film om mig själv?"
Operation Pimlico är det djärvaste och modigaste försöket
att rädda en officer från Moskva.
HEMLIGHETSSTÄMPLAT
SPY OPS: HEMLIGA UPPDRAG
Ska vi börja?
KÖPENHAMN, DANMARK 1967
År 1967 skickades jag till Köpenhamn
som ställföreträdande chef för KGB-stationen.
KGB-ÖVERSTE
YTTRE UNDERRÄTTELSE OCH INRE SÄKERHET FÖR SOVJETUNIONEN
Tidigare var jag KGB-överste och underrättelseofficer, en spion.
Vi motarbetade inte danskarna.
Vi motarbetade främst amerikanerna och Nato.
ÖSTTYSKLAND - POLEN - SOVJETUNIONEN
Danmark var ett litet land, precis vid frontlinjen i kalla kriget.
DANMARK
Spioner är det billigaste vapnet i krig.
HISTORIKER, DANSK UNDERRÄTTELSETJÄNST
Därför hade de flesta socialistländerna sina spioner antingen på ambassaderna,
eller oberoende av ambassaderna, arbetande i Danmark.
RYSKA AMBASSADEN
Då träffade jag Gordievskij, som jobbade där.
Gordy var ställföreträdande chef, min högra hand,
den mest aktade mannen efter mig.
Oleg Gordievskij var en man helt omgiven av KGB-folk.
FÖRE DETTA KGB-ÖVERSTE OCH MI6-SPION
I början var jag Homo sovieticus,
en vanlig sovjetisk man van vid att ljuga,
yttrande ett språk med sin familj och ett annat när han talade till partiet.
Min mor var inte medlem av det kommunistiska partiet.
Det var min mors inflytande, hennes normalitet,
som lärde mig att ta det sovjetiska livet
med rätt entusiasm och besinning.
Hon var emot KGB, för min far var med i KGB.
Hon såg alla trick och all brutalitet.
Min bror och jag skulle gå med i –
inte KGB som sådan, inte KGB:s ondskefulla inre organ –
utan dess yttre underrättelsetjänst.
Det är en elitorganisation
där människor är intellektuella och talar olika främmande språk.
Men vad var uppgiften?
Att rekrytera allmänheten som hemliga informatörer för KGB.
Och utomlands? Där skulle vi göra samma sak.
Det var situationen innan Pragvåren.
KÖPENHAMN - PRAG
Tjeckerna köar för att utforska sin nyvunna frihet.
PRAG, TJECKOSLOVAKIEN 1967
De senaste två månaderna, sen den stränga stalinisten Novotnýs fall,
har de fritt demonstrerat för att forma samhällets framtid.
Alexander Dubček kom till makten i Prag flera månader tidigare,
med löften om vad han kallade "socialism med ett mänskligt ansikte".
Ett av de första stegen var avskaffandet av censur,
samt krav på demokratiska flerpartisystem.
Men Moskva pressade Dubček att häva sina reformer…
PROLETÄRER I ALLA LÄNDER, FÖRENA ER!
…och göra militära planer.
Sovjetledaren Leonid Brezjnev hade ursprungligen stöttat Dubček,
men nu fruktade han att reformerna i Prag skulle försvaga östblocket.
Jag minns att många från vår KGB-station drack vodka.
Vi slog vad om huruvida ryssarna
skulle skicka stridsvagnar till Prag.
Jag minns att jag och Oleg slog vad om
att de inte skulle skicka stridsvagnar.
Vi förlorade, förresten. För det hände 1968.
PRAG, TJECKOSLOVAKIEN 20 AUGUSTI 1968
Till alla människor i socialistiska republiken Tjeckoslovakien:
Sovjetunionens armé har korsat gränsen till
socialistiska republiken Tjeckoslovakien.
Gordievskij var på ambassaden när han fick nyheten om invasionen.
UNDERRÄTTELSEEXPERT
Det var ett enormt slag mot min…
Mot min tro om att en kommunist kunde utvecklas.
KÄLLA: BBC PANORAMA
Då tänkte jag: "Kommunisterna kommer inte att förändras."
Det är ett styvt totalitärt system som jag förkastar.
Det modiga tjeckoslovakiska folket försökte återfå frihet och demokrati,
men det stoppades av den förtryckande sovjetregimen.
Sen den dagen
har jag inte stöttat den regimen
och aldrig känt mig som en kommunist.
Den dagen blev jag en mental avhoppare.
Jag tog avstånd från resten av KGB, som var…
…förknippad med utrensningarna, Gulaglägren och så vidare.
Han ringde sin fru där hemma, gråtande hejdlöst.
Han var frustrerad över hur Sovjetunionen,
och resten av Warszawapakt-länderna, hanterade situationen i Tjeckoslovakien.
Han förväntade sig faktiskt att telefonen skulle vara buggad.
Och det var den.
Danska underrättelsetjänsten lyssnade på hans samtal med sin fru.
Det var då en av teknikerna sprang ner för korridoren,
till den operativa chefen, knackade på hans dörr och sa:
"Lyssna på det här."
Då var jag ställföreträdande chef
för den danska polisens underrättelse- och säkerhetstjänst,
och därmed även operativ chef.
Jag talade inte ryska, så jag förstod inte omedelbart,
men jag kunde läsa utskriften.
Vi insåg rätt snart att han var en KGB-officer
och även en Illegals-stödofficer.
Han hade därför kontakt med danska prästerskap,
danska polisen och personalregistreringen för ny stab
till sovjetiska underrättelsetjänstens Illegals-nätverk.
Det säger en hel del om honom:
Han var smart, intelligent, vänlig och öppen.
Han hade bra språkkunskaper och var välutbildad.
Han var en charmig kille.
När vi kom fram till att han var en möjlig kandidat,
att vi borde rekrytera honom…
Jag hade en bild på honom i min låda. Det var vår man.
Men vi insåg att vi inte kunde göra det själva,
så vi frågade den brittiska underrättelsetjänsten.
Efter några förberedelser
gjorde britterna sitt drag och kontaktade Gordievskij.
I mitten till slutet av kalla kriget var brittiska underrättelsetjänsten…
HISTORIKER
…uppdelad i ett antal olika organisationer.
MI5, den inre tjänsten, tittade på hot inom Storbritannien.
Men arbetande utomlands, från ambassader,
för att få utlänningar att jobba för brittiska underrättelsetjänsten,
var MI6, Secret Intelligence Service.
Han var en energisk badmintonspelare. Han spelade tidigt på morgonen.
Den brittiska stationschefen spelade också badminton, och han hade…
Han hade den stora fördelen att han var känd i hela Köpenhamn
som chefen för brittiska underrättelsetjänsten.
Det var en stor fördel,
för Gordievskij visste vem han pratade med.
De hittade och tog kontakt med mig
på en badmintonplan tidigt en morgon.
Planen var tillgänglig mellan sju och åtta på morgonen.
Det var så enkelt som att få ögonkontakt med Gordievskij, gå förbi honom och säga:
"Vill du ha en konversation?"
FÖRFATTARE AV "SPIES"
Gordievskij svarade: "Det vore väldigt bra."
De hade sina tvivel i början.
Då jag var underrättelseofficer, KGB-officer, var jag uppriktig och äkta?
De var tydliga och sa: "Vi vill att du jobbar för oss. Är du på?"
Gordievskij sa: "Jag är på."
Han var förstås orolig. Alla agenter är oroliga.
Alla agenter lever med rädslan att de kan bli avslöjade.
Man lever med rädslan när man jobbar och när man är klar.
Det är en del av leken.
Vi låg bakom det, gav skydd och hjälpte till,
men det hölls hemligt.
Om två vet om det är det farligt. Om tio vet om det är det väldigt farligt.
Det bra med att vara vän med KGB-chefen i Danmark
är att man kan gå till hans kontor,
gå igenom hans papper och dokument och hitta de hemliga sakerna man behöver.
En del av informationen Gordievskij skulle ha känt till och tillhandahållit
hade varit britter eller amerikanare som arbetade för ryssarna.
Som KGB-officer utomlands
skulle Gordievskij ha försökt rekrytera utlänningar åt ryssarna.
Ibland träffades de i säkra lägenheter.
Ibland, beroende på situationen, kunde det vara möten mitt i Köpenhamn,
där en sak lämnade hans hand
och gavs till en annan kille på väg åt andra hållet.
Han kunde namnen på flera agenter i Norge, Sverige och Storbritannien.
Han överlämnade namn på 200 personer.
År 1978 kallades Gordievskij tillbaka till Moskva.
Hans tid i Köpenhamn var över.
MOSKVA, SOVJETUNIONEN 1978
Fördelen med att återvända till Moskva…
VÄN TILL OLEG GORDIEVSKIJ MI5-HISTORIKER
…var att den tredje avdelningen inom KGB:s yttre underrättelsetjänst
inkluderade Storbritannien såväl som Skandinavien.
Så Gordievskij kunde ägna de åren i Moskva
åt att flyttas från den skandinaviska till den brittiska sidan,
till MI6 och underrättelsetjänstens stora förvåning och glädje,
för att sen stationeras i Storbritannien.
LONDON, STORBRITANNIEN 1982
På 80-talet var jag Margaret Thatchers
så kallade privatsekreterare för utrikes- och försvarsfrågor,
rådgivare i de frågorna.
Hon visste, mer än jag, att det fanns en enda källa.
Men hon kände inte till hans namn. Det var inget hon behövde veta.
Våra tjänster gav Gordievskij information, som han kunde ge till Sovjetunionen
för att övertyga dem om vilken aktiv och effektiv spion han var i London.
Thatcher var på den tiden redan väldigt antisovjetisk.
Det här var när hon beskrevs som "Järnladyn",
och president Reagan talade om "ondskans imperium".
I era diskussioner om frysning av kärnvapen
uppmanar jag er att se upp för stolthetens och glädjens frestelse
och förklara er moraliskt överlägsna och lägga lika stor skuld på båda sidor,
att ignorera historiska fakta
och aggressiva impulser från ett ondskefullt imperium,
att kalla kapprustningen ett enormt missförstånd,
och avlägsna er från kampen mellan rätt och fel, gott och ont.
Han såg ryssarna som de stora skurkarna, och det framgick tydligt i hans tal,
särskilt tidigt i hans presidentskap, hur hemska ryssarna var.
Leonid Brezjnev, Sovjetunionens ledare, och Jurij Andropov, KGB:s chef,
hade blivit övertygade om, med uppkomsten av Reagan-administrationen,
att det fanns en verklig och allvarlig risk
att väst skulle starta ett kärnvapenkrig inom en snar framtid.
Politikerna försökte enas om moderniseringen av sina styrkor
genom att i västeuropeiska Nato-länder
placera ut över 500 nya amerikanska taktiska kärnvapenmissiler.
Från KGB:s boning i London såg Gordievskij telegram,
nödsignaler skickade från Moskva-centret till andra runt om i världen,
som beskrev hur en Nato-övning
faktiskt var kamouflage
för vad de trodde var en mobilisering för en första attack mot Sovjetunionen.
Det här var Natos så kallade Able Archer-övning i november 1983.
Vi kan inte lägga ner vår vaksamhet,
för Warszawapaktens militära maskin fortsätter växa än idag.
Able Archer-övningen 1983 var en kommandopostövning
där folk skulle framställa sig som premiärministern,
som ledande politiska ledare.
Det bidrog till Brezjnevs paranoia.
Varför skulle ett krigsspel låta en premiärminister simulera
nåt sorts kärnvapenkrig med Sovjetunionen?
Om de tror att ett krig ska starta kan de föregå det
och faktiskt starta ett krig som ingen vill ha.
När omfattningen av Sovjetunionens rädsla blev uppenbar
beslöt man att det inte längre var vettigt att fortsätta på den vägen,
eftersom det skulle övertyga dem om att de kunde bli attackerade.
Det var till stor hjälp att Gordievskij förklarade den rädslan.
Det Gordievskij var väldigt bra på
var att övertygade väst om att deras retorik,
att Reagans tal om ondskans imperium, missuppfattades i öst.
Så en del av värdet av hans information var att övertala
britterna och amerikanerna att de behövde tona ner språket
och inte framställa ryssarna som hemska, onda människor.
Det var fantastisk information,
och det var nog det viktigaste Gordievskij kunde ge väst.
Han var en man som, på grund av hans intelligens och förmåga,
kunde ge en övergripande bild.
Han var ovärderlig.
Namnet "Oleg Gordievskij" kunde inte ha slunkit ut ur Thatchers mun,
för hon kunde aldrig namnet.
Men hon kände Oleg Gordievskij. Hon såg honom utan tvekan som en hjälte.
Så, som Oleg sa: "Jag är Bond, James Bond."
Gordievskij blev stationschef i London.
Man kan tänka sig att champagne flödade inom MI6 i det ögonblicket,
när deras kontakt nominerades till KGB-chef i London.
Att dela personbaserad inhämtning är en av de mest känsliga delarna i en relation.
Ofta kan själva källmaterialet delas.
Gordievskijs material delades över Atlanten,
men hans identitet delades inte.
Men CIA, ändå en underrättelsetjänst, ville veta vad som pågick.
Efter en tid blev det tydligt att britterna
hade en välplacerad sovjetisk källa av nåt eller annat slag.
Chefen för SE-avdelningen, Directorate of Operations-avdelningen,
som driver spioneri mot Sovjetunionen och dess allierade,
gav nån ansvaret att försöka lista ut vem britternas källa var.
Huvudpersonen i projektet,
som skulle ta reda på källans identitet, var en man vid namn Aldrich Ames.
Det Gordievskij inte visste var att CIA-officeren Rick Ames
gick in i KGB:s boning i Washington
och började erbjuda information.
Aldrich Ames var CIA-officer på mellannivå inom Directorate of Operations.
Han ägnade sin karriär åt att jobba mot det sovjetiska målet.
Men han var ingen höjdare, så han började spionera för sovjeterna.
Inte av ideologisk övertygelse, utan för att han ville ha pengar,
både för sig själv och för att upprätthålla sin frus livsstil,
då hon var van vid att ha fina saker.
Så han började spionera för Sovjetunionen.
Det var en otrevlig överraskning…
FÖRE DETTA CIA-HANDLÄGGARE
…att få information om, och i vissa fall bevis på,
att ett halvt dussin eller fler KGB-officerare jobbade för SIS eller CIA.
MR AMES, DET HÄR ÄR FÖR ATT BEKRÄFTA MEDEL
PÅ TOTALT 1 535 077,28 AMERIKANSKA DOLLAR TILL DITT PRIVATA KONTO
JAG ÖNSKAR DIG FRAMGÅNG, VC
I hans första inlämning av information till KGB i Washington
avslöjade han identiteten på 10 eller 11 sovjetiska agenter som arbetade för CIA.
Jag visste att de, kanske inte omedelbart…
KÄLLA: KGB-ÖVERVAKNINGSVIDEO, JUNI 1985
…men så småningom skulle åtalas
och vissa av dem avrättas.
Han berättade även för KGB
vad CIA visste om MI6 hemliga, känsliga källa.
Amerikanerna kände till materialet men inte källans identitet.
Genom att pussla ihop källan till materialet som tillhandahölls
och titta på vem som hade tillgång till det
kunde Aldrich Ames identifiera Gordievskij.
I fallet med mr Gordievskij… SIS berättade aldrig vem deras källa var.
Vi upptäckte det. Jag upptäckte det.
Jag kunde pussla ihop bitar som lät oss identifiera vem det var.
KGB SOVJETUNIONEN
För tre dagar sen greps en CIA-anställd, Aldrich Ames och hans fru, för spioneri.
Paret Ames skadade vår nationella säkerhet avsevärt.
Aldrich Ames är den mest destruktiva förrädaren i CIA:s historia.
Han avslöjade Gordievskij.
Han berättade för Ryssarna vem det var, och resten är historia.
LONDON, STORBRITANNIEN 1985
År 1985 kallades Oleg Gordievskij tillbaka till Moskva
för vad han fick höra var viktiga diskussioner och genomgångar
innan han formellt tog över som chef för KGB:s operationer i Storbritannien.
När telegrammet kom…
"Kom till Moskva om två dagar, för viktiga samtal."
Jag kände igen formuleringen.
Många kallades till Moskva för samtal och blev sen skjutna.
Han rådgjorde med sina MI6-handläggare, och de var alla överens om…
Man kan aldrig vara säker på nåt.
Men om han åkte tillbaka och allt var bra skulle han bli stationschef
och få tillgång till allt om KGB:s operationer i Storbritannien.
Men om det var dåliga nyheter skulle han troligtvis bli dödad.
I slutändan lät de Gordievskij fatta beslutet.
Det var hans beslut,
och han beslutade sig för att ta risken och åka till Moskva och se vad som hände.
Operation Pimlico hade organiserats med Gordievskijs brittiska handläggare
för att undsätta honom från Sovjetunionen om han fick problem där.
Pimlico funkade så att varje tisdag kl. 19.30
skulle nån från MI6-stationen i Moskva
titta på ett särskilt bageri på Kutuzovskij Prospekt.
Och om de såg en man med grå byxor och grå hatt
bärande en plastpåse från Safeway…
Det var signalen.
Och de skulle besvara signalen genom att äta en Kitkat- eller Mars-chokladkaka.
Jag tänkte att jag borde vara modig. Det var så jag kände.
Oleg sa:
"Jag kände på mig att nåt var fel."
Och jag minns tydligt den frasen.
Han sa:
"Jag rörde vid mina handflator. Jag kände mig svettig."
MOSKVA, SOVJETUNIONEN
Efter att ha återvänt till Moskva märkte han…
…snabbt att nåt var fel.
När han gick igenom passkontrollen tittade KGB-gränsvakten på hans pass,
såg namnet och ringde ett samtal för att meddela att han hade anlänt.
Normalt sett skulle han ha hämtats upp av en KGB-kollega.
Men ingen hämtade upp honom.
Så det var lite konstigt.
När han kom hem upptäckte hem entydiga bevis på
att nåt hemskt var på gång.
Dörren till hans lägenhet hade tre lås,
men han och hans fru hade tappat bort nyckeln till ett av dem
och använde det därför inte.
Men han la märke till att det var låst.
Vilket bara kunde betyda en sak:
Nån hade varit där.
Hans första tanke var: "Det är KGB. Det är KGB:s verk."
Min lägenhet var buggad, man avlyssnade min telefon.
Min tv var antagligen också buggad.
Så de iakttog och lyssnade konstant.
De kallade mig under förevändning
av viktiga möten med viktiga personer.
Men det blev aldrig av. Det blev inga möten eller diskussioner.
Det var också misstänkt.
Inget hände på tisdag, inget på onsdag… Han väntade hela veckan, men inget hände.
KGB visste inte säkert att Gordievskij var en brittisk agent.
Om de hade vetat det skulle de ha gripit honom på flygplatsen,
satt honom i fängelse,
gett honom en falsk rättegång…
Sen skulle de ha gått till ett avrättningsrum.
Han skulle ha gått ner på knä och blivit skjuten i bakhuvudet.
Så enkelt är det.
Men det gjorde de inte,
vilket tyder på att det hade misstankar men inga bevis.
Han väntade på att hammaren skulle falla.
Sen hände nåt.
Han kontaktades av Grushko,
en av första huvuddirektoratets ställföreträdande chefer,
så en höjdare inom KGB.
Han sa: "Följ med mig, vi måste lämna högkvarteret.
Vi måste ha ett möte om strategier vi funderar på
för att infiltrera den brittiska regeringen."
De hittade en stuga, en särskild KGB-stuga,
utanför huvuddirektoratets anläggning.
I början låtsades man att det var nåt,
en neutral diskussion om nåt affärsmässigt.
Men sen spetsade de min drink.
Och så småningom förhörde de mig.
Min personlighet förändrades omedelbart, markant.
Jag tappade kontrollen över mig själv. Jag slutade prata.
Mina tankar var osammanhängande.
Det varade i minst fem timmar.
Och de förhörde mig i det tillståndet.
De visste nåt, men inte tillräckligt för att åtala mig.
De letade desperat efter fler bevis.
Jag var orolig.
Två eller tre dagar senare, när jag började minnas förhöret,
insåg jag att jag var starkt misstänkt och att mitt liv…
Jag var i stor fara.
Jag var färdig. Jag började fundera på alternativ.
Skulle jag vänta på ordentligt förhör, kanske med tortyr, eller försöka fly?
Jag bestämde mig för att fly,
i vetskap att det var en stor risk och att chanserna var väldigt små.
Han insåg att hans enda hopp var att aktivera Pimlico,
att aktivera undsättningsplanen,
och fly från Sovjetunionen med hjälp av sina brittiska vänner.
KUTUZOVSKIJ PROSPEKT, SOVJETUNIONEN TISDAG KL. 19.30
Oleg såg den här personen,
men undrade om han faktiskt hade sett honom.
MI6-officeraren stoppade handen i fickan, drog ut en Mars-chokladkaka,
andra säger Kitkat, och började äta den.
Så Oleg visste att han hade blivit sedd.
Då började den största flykthistorien i brittiska underrättelsetjänstens historia.
Brittiska ambassaden insåg att Gordievskij ville lämna Sovjetunionen,
att ryssarna var honom på spåren.
Ingen under övervakning av KGB
hade lyckats undsättas från Sovjetunionen dittills.
Så han och MI6 hade alltid vetat att det var riktigt dåliga odds.
Pimlico var så pass betydande att Margaret Thatcher,
premiärministern, fick godkänna den personligen.
Nån instruerade mig
att det var nödvändigt att kontakta Margaret Thatcher.
Jag sa: "Hon är i Skottland." Han sa: "Herregud."
Jag sa: "Ska jag ringa?"
Han sa: "Nej, ring inte. För Guds skull.
Du måste åka till Balmoral och prata med henne personligen.
Berätta inte för nån vad du gör."
BALMORAL CASTLE, SKOTTLAND
Jag kom dit.
Drottningens medhjälpare pratade i telefon med en av drottningmoderns medhjälpare.
De diskuterade det seriösa ämnet
om huruvida drottningen fick låna drottningmoderns videobandspelare.
Till slut fick jag säga:
"Jag tänker besöka henne vare sig du vill eller inte.
Så jag tänker gå och hitta henne."
Jag förklarade situationen.
Hon gav tillstånd direkt, och jag återvände till London.
Jag väntar fortfarande på ersättning av mina utgifter.
MOSKVA, SOVJETUNIONEN 1985
MI6 gömde planen i en kopia av Shakespeares sonetter.
Det var hemligt bläck som,
när det placerades i vatten, skulle uppenbaras,
vilket skulle avslöja planen och platsen han skulle ta sig till.
MOSKVA
VIBORG
Jag började fundera på rutten och biljetterna,
hur jag kunde bli av med övervakningen,
hur jag kunde skicka falska signaler till KGB…
När jag var på väg till en järnvägsstation för att köpa en biljett
och behövde skaka av mig övervakningen på vägen dit…
Det var spännande.
Allt möjligt kunde ha gått fel, så han var ett nervknippe.
Han tillbringade de sista dagarna… Han tillbringade tid med familjen.
Han tillbringade tid med sin vän Michail Ljubimov.
Plötsligt ringde han mig, och sen dök han upp.
Han hade en flaska vodka i handen, öppnad.
En stor flaska.
Och han drack nervöst.
Han sa: "Du förstår, nåt hemskt har hänt.
De kallade mig tillbaka till Moskva. Jag är här nu.
Det är illa, min karriär är över."
Nåt sånt.
Jag försökte lugna ner honom. Han skakade och var illa däran.
Det slog mig aldrig
att min vän, min vapenbroder,
kunde rekryteras av britterna.
Jag tvivlade aldrig.
Om jag tvivlade skulle jag skjuta honom.
Jag försökte ta farväl. Jag kysste barnen.
Jag kysste min fru och sa farväl.
Men jag kunde inte berätta mer,
för min fru visste inte om min kontakt med britterna.
Jag ville inte att hon skulle bära
den tunga bördan av kunskap och ansvar för vad jag hade gjort.
Det var därför.
Jag älskar min familj, mina barn och min fru,
så det var en hemsk chock för mig.
Om han hade berättat skulle hon ha kunnat blivit anklagad för förräderi.
Så han gjorde inte det.
Hon skulle på semester.
Hon hade ingen anledning att tro att det var mer än en kort separation.
Så hon gav honom en vanlig, kort puss på läpparna.
En kväll, när det var dags att gå,
lämnade jag snabbt byggnaden.
Jag var fysiskt övervakad.
Det var agenter bakom mig, alltid två bilar.
Jag korsade snabbt gatan, sprang över vägen och försvann i parken.
I parken, under skydd av träden, började jag springa.
De såg inte att jag sprang, så jag skakade av mig dem.
Jag nådde en järnvägsstation,
tog ett tåg och stannade på det hela natten.
En konvoj med två MI6-officerare, deras fruar och en bebis,
i två olika bilar, var på väg för att möta upp honom.
Deras täckmantel var rätt enkel.
De hade gett KGB ett skäl till varför frun,
som reste med sin MI6-man, skulle vara där med barnet.
Det var förståeligt att om hon var där
skulle barnet följa med istället för att lämnas kvar.
Hon visste att ambassaden var buggad,
så hon klagade på huvudvärk och så vidare.
Så skälet i hennes fall var att besöka en läkare
som var känd av ambassaden i Helsingfors.
LENINGRADSTATIONEN, SOVJETUNIONEN
Att bli undsatt är extremt stressigt. Det var nog det som hände med Gordievskij.
Han hoppade av tåget i Leningrad och satte sig på en buss till Viborg,
den sista staden innan Finlands gräns.
Han blev avsläppt en kilometer från mötesplatsen.
På väg mot gränsen…
Det var stor risk att bli upptäckt eller fångad.
Han gick den sista kilometern till platsen där han skulle hämtas upp,
gömde sig och väntade.
Vi var oroliga. Det var riskabelt.
Det kunde gå fel, folk kunde bli dödade,
Sovjet kunde bryta diplomatiska förbindelser…
Allt möjligt.
När jag väntade på att bli upphämtad…
Jag blev uppäten av tusentals myggor
i det höga gräset.
Det var väldigt fuktigt och varmt.
Jag väntade på bilarna i flera timmar.
Jag blev mer och mer nervös.
Två minuter senare kom bilarna, och jag placerades i bakluckan.
Där hittade han vad han förväntade sig att hitta:
En nödfilt att lägga över sig. Och lugnande medel, vilket han tog.
Efter 80 sekunder var de på väg därifrån.
Men det farliga var säkerhetsstoppen.
Gränsvakterna omringade bilen.
De hade nödvändiga pappren. De satt i en diplomatbil.
Det verkade gå enligt planerna,
men sen började spårhundarna sniffa runt bilen.
Då hände nåt otroligt,
vilket saknar jämförelse i spioneriets historia.
De funderade på vad de skulle göra…
En av MI6-offerarnas fruar började distrahera hundarna,
eller försökte distrahera hundarna, med lök- och ostchips.
De hade stängt av motorn, och jag hörde hundarna sniffa.
Det lockade en av hundarna,
men den andra var ointresserad av chipsen och närmade sig bakluckan,
så hon övergick till plan B.
Sen började damerna, de briljanta engelska damerna, byta blöja.
Barnet behövde faktiskt bytas på,
så det uppstod illaluktande avfall, som hon sen kastade på marken.
Hunden blev äcklad, som vi också skulle ha blivit,
gick iväg och visade inget mer intresse för bilen.
De nådde den sista kontrollen.
Killen tog deras pass och tittade på dem. Allt var bra.
Innan han lämnade tillbaka dem ringde det i vaktkuren.
Han svarade och pratade bara på.
Under tiden fick de i bilarna en hjärtattack.
Det var inget, och han lämnade tillbaka deras pass.
Så bilen började rulla.
De bytte musik i bilen, satte på den finska kompositören Sibelius
och började spela hans komposition "Finlandia".
Det innebar, för killen gömd i bakluckan,
att de var säkra i Finland.
Jag insåg att jag var fri.
Sibelius började spelas.
Det var ett mirakel.
Efter att ha anlänt till Finland väntade två bilar.
I en bil satt två brittiska MI6-anställda.
I den andra satt två personer från danska polisens underrättelsetjänst.
Den danska säkerhetstjänsten väntade, gav honom ett nytt pass,
satte honom i bilen och sen…
…till Finland.
Därifrån fördes han till Norge, och från Norge flögs han till London.
Jag ångrar ingenting i fråga om vad jag gjorde med mitt liv,
hur jag förändrade det, fick fly och leva i ett annat land.
För KGB
var Gordievskijs flykt en otrolig förnedring.
Den hemska Pimlico-flykten var ett äventyr.
Det var en äventyrlig operation.
Men det var inte professionellt.
Man kan inte föra ut agenter i bakluckan på en bil.
Det är skitsnack för en underrättelseofficer.
Jag förrådde inte landet.
Jag förrådde inte det sovjetiska folket, det ryska folket,
folket under Sovjetunionens paraply.
Jag tror att jag förrådde regimen
och det sovjetiska kommunistsystemet,
vilket var illegitimt, fel och under långa perioder kriminellt.
För ryssarna var han uppenbarligen en förrädare.
För oss var han förståeligt nog en hjälte.
Jag och vi
ser rekryteringen av Gordievskij och Gordievskij-fallet
som en av de bästa, kanske den allra bästa,
västerländska underrättelseoperationerna under kalla kriget.
Han spelade en viktig roll för att få slut på kalla kriget
och ersätta det med en mycket lugnare, mer uppmätt relation mellan öst och väst.
Efter sin flykt presenterades han för premiärminister Margaret Thatcher.
Senare presenterades han för president Reagan
på grund av den värdefulla informationen han hade tillfört.
Hans information gavs till de centrala beslutsfattarna
i de sista skedena av kalla kriget.
När vi träffade Oleg Gordievskij för första gången 1986
var det viktigaste för honom hans familj.
Det första han tänkte på varje morgon
var hur han skulle kunna vara med sin familj.
Äntligen tillsammans.
Familjen Gordievskij går i en trädgård på en hemlig plats i södra England,
äntligen fria från hotet från KGB.
Oleg Gordievskij såg sin fru Leila och deras döttrar, Anna och Maria,
för sex år sen.
Jag är jätteglad och förtjust.
Jag känner enorm lättnad, tillfredsställelse och…
Men ibland känns det fortfarande som om det är en dröm.
Det kanske är en fin dröm. Jag kanske vaknar och det inte är sant.
-Jag hoppas att det är sant. -Vakna.
-Det är ingen dröm, jag är här. -Tack.
Oleg Gordievskij är 83.
Han är inte särskilt aktiv nu.
Han bor i England, fortfarande under ökad säkerhet.
Han dömdes till avrättning in absentia
och har levt med det hängande över sig.
Men det finns kompensation,
för jag får njuta av friheten, demokratin och civilisationen på de brittiska öarna.
Kanske inte nog med äventyr, men så många andra bra saker.
Så det är inte så illa.
SPY OPS: HEMLIGA UPPDRAG
Undertexter: Josephine Roos Henriksson