‫כאן ג'ים מקיי,‬ ‫בשידור חי ממטה רשת איי.בי.סי.‬
‫השלום, במה שמכונה‬ ‫"האולימפיאדה השמחה", נשבר‬
‫ממש לפני עלות השחר,‬ ‫הבוקר, כשטרוריסטים ערבים‬
‫חמושים בתת-מקלעים,‬
‫נכנסו אל מטה הנבחרת הישראלית.‬
‫זה בניין מספר 31.‬
‫ואנחנו מתקדמים כעת אל החלונות,‬
‫שמאחוריהם, ברגע זה, שמונה או תשעה‬
‫אנשים מבועתים מוחזקים בשבי.‬
‫"ספטמבר השחור" הוא, באותו זמן,‬
‫ארגון הטרור הפלסטיני המסוכן והאלים ביותר.‬
‫המילה האחרונה שקיבלנו משדה התעופה‬
‫היא ש"הגיהינום פרץ שם".‬
‫בחצות כבר היה ברור שהמבצע נכשל,‬
‫ושכל בני הערובה נהרגו.‬
‫גולדה מאיר הייתה ראש הממשלה.‬
‫זה היה, מבחינתה, צעד אחד רחוק מדי.‬
‫גולדה אמרה, "שלחו את הבחורים."‬
‫"הבחורים" היו יחידה מיוחדת של המוסד.‬
‫המבצע נקרא בשם "זעם האל",‬
‫ומטרתו הייתה למצוא ולחסל‬
‫את מנהיגי "ספטמבר השחור".‬
‫- כמאל עדואן‬ ‫אבו דאוד -‬
‫הגיע הזמן להפוך את המחבלים‬
‫מציידים לניצודים.‬
‫- CIA -‬
‫- מסווג -‬
‫- סיפורי ריגול -‬
‫- מבצע "זעם האל" חלק 1 -‬
‫- מינכן, גרמניה‬ ‫1972 -‬
‫המשחקים האולימפיים במינכן ב-1972,‬
‫נחשבו, עבור העם הגרמני,‬
‫- ד"ר מירון מדזיני -‬
‫כשיקום כמעט מוחלט.‬
‫המשחקים האחרונים שנערכו בגרמניה‬ ‫היו ב-1936,‬
‫והאדם שפתח את המשחקים האולימפיים בברלין‬
‫היה לא אחר מאשר אדולף היטלר.‬
‫אני מכריז שמשחקי ברלין,‬
‫לחגיגת האולימפיאדה ה-11 של העידן המודרני,‬
‫נפתחו.‬
‫מבחינת הישראלים, הייתה‬ ‫בעיה גדולה מאוד סביב השאלה,‬
‫האם כדאי שישראל תשתתף‬ ‫במשחקים האולימפיים בשטח גרמניה?‬
‫ההחלטה הייתה שכן.‬
‫הייתה לנו קבוצה של ספורטאים מעולים…‬
‫- מיכאל בר-זוהר -‬
‫שחלמו על היום‬
‫שבו הם יתחרו במשחקים האולימפיים.‬
‫הייתה לנו האצנית המהירה ביותר‬ ‫בחצי המערבי של כדור הארץ,‬
‫וציפינו שהיא תזכה במדליה האולימפית.‬
‫כולם הגיעו עם תקוות אדירות.‬
‫הגרמנים ראו באולימפיאדת מינכן ב-1972‬
‫אנטיתזה למשחקים האולימפיים ב-1936‬ ‫בתקופת השלטון הנאצי.‬
‫- ד"ר חגי צורף‬ ‫היסטוריון וביוגרף לגולדה מאיר -‬
‫הם רצו שזה יוצג כ"האולימפיאדה השמחה".‬
‫אז הם לא רצו שמאבטחים‬
‫ינכחו בכפר האולימפי,‬
‫ובקושי הייתה אבטחה.‬
‫כשהשגרירות הישראלית פנתה‬ ‫לוועד האולימפי הגרמני‬
‫וביקשה מהם לספק אבטחה‬ ‫לספורטאים הישראלים, הם אמרו,‬
‫"על מה אתם מדברים? יש פה רוח אולימפית.‬
‫"לא יקרה כלום."‬
‫שמי אברהם מלמד.‬
‫הייתי שחיין תחרותי, ובאותו זמן,‬
‫הייתי הנציג הטוב ביותר‬ ‫של ישראל בבריכת השחייה.‬
‫- הכפר האולימפי, מינכן, גרמניה‬ ‫5 בספטמבר, 1972 -‬
‫- מגורי המשלחת הישראלית -‬
‫התעוררתי בסביבות חמש, חמש ורבע.‬
‫היו רעשים מהדירה הסמוכה.‬
‫שמעתי את הרעשים, וזה נשמע כאילו מישהו‬
‫מזיז הרבה רהיטים מצד לצד,‬
‫היו צעקות וצרחות.‬
‫ואז נשמעו רעשים חזקים יותר מהדירה השנייה.‬
‫קולות של יריות תת-מקלע.‬
‫ואז הכול נרגע.‬
‫אחד הצלפים, שהשתכן בדירה למעלה,‬
‫הגיע ושאל אותי, "שמעת מה קרה?‬
‫"נראה שפלסטינים פרצו פנימה,‬ ‫לקחו בני ערובה."‬
‫לא ידענו מה לעשות.‬
‫והסתכלנו מחוץ לחלון.‬
‫בתחילה, ראיתי את מוני,‬ ‫המתאבק, שוכב מת על המדרכה.‬
‫אז הבנו שמדובר בעסק רציני.‬
‫אני החלטתי, "אני לא רוצה להיות פה."‬
‫אז בעצם פתחתי את החלון‬ ‫ויצאתי מהחלק האחורי של הדירה.‬
‫ברגע שיצאתי מהדירה,‬
‫נבלמתי על ידי‬ ‫מאבטח מגרמניה, והביאו אותי למקום אחר.‬
‫בהתחלה, המשטרה לא הבינה במה מדובר.‬
‫הם לא האמינו שטרוריסטים‬ ‫הצליחו לחדור לכפר האולימפי.‬
‫אבל לבסוף, אחרי שחולף זמן, הם מבינים שבאמת‬
‫יש לנו מצב של בני ערובה‬ ‫שמוחזקים בידי קבוצת טרוריסטים.‬
‫זהו מבזק חדשות של איי.טי.אן‬ ‫מהכפר האולימפי במינכן,‬
‫שבו, מוקדם הבוקר,‬ ‫לוחמי גרילה פלסטינים חמושים‬
‫פשטו על מגורי הנבחרת הישראלית.‬
‫החמושים ירו למוות בשני ישראלים,‬
‫ועתה הם מחזיקים בעשרים ספורטאים,‬ ‫ובשישה אנשי משלחת, כבני ערובה.‬
‫לוחמי הגרילה דורשים‬ ‫לשחרר 250 ערבים המוחזקים בכלא הישראלי,‬
‫וקבעו את השעה 12‬ ‫בצהריים כמועד היעד לשחרורם.‬
‫המשא ומתן מתנהל מול ממשלת גרמניה.‬
‫- מערב גרמניה -‬
‫- מינכן -‬
‫- ירושלים -‬
‫- ירושלים, ישראל‬ ‫5 בספטמבר, תשע בבוקר -‬
‫הייתי בירושלים.‬
‫מוקדם בבוקר נשמעו החדשות ברדיו,‬
‫ואני מיהרתי למשרד ראש הממשלה.‬
‫ראש הממשלה שמעה על כך מהמזכיר הצבאי שלה‬
‫וגם משידורי החדשות.‬
‫ואני, באופן אישי,‬ ‫הרגשתי תחושה של חוסר אונים, תחושת בושה.‬
‫איך הגענו למצב כזה‬
‫שבו הפלסטינים הצליחו לחדור לכפר האולימפי‬
‫ולהחזיק בני ערובה ישראלים, במספר כה גבוה,‬
‫כשכל העולם צופה?‬
‫זה היה מצב מזעזע מאוד.‬
‫הרעיון התחיל כשהוועד האולימפי הבינלאומי‬
‫סירב לערב את פלסטין,‬ ‫או את הקבוצה הפלסטינית,‬
‫בתחרות האולימפית.‬
‫ומכאן התחיל הרעיון, "למה שידחו אותנו?"‬
‫בגלל שלא נחשבנו כמדינה,‬
‫אבל רצינו שדעת הקהל‬ ‫הבינלאומית תדע על המטרה שלנו.‬
‫הריגת הישראלים מעולם לא הייתה המטרה.‬
‫תנועה פלסטינית מהפכנית קמה ב-1948.‬
‫האנשים האלה, שגורשו מבתיהם וראו בזה אסון,‬
‫כפי שאומרים במילים שלהם,‬ ‫"הנכבה", הם ייחסו את זה למערביים ככלל‬
‫וליהודים בפרט, שבעיניהם,‬
‫הפכו את ישראל לקולוניאלית,‬
‫והיה הכרחי להילחם בהם כדי להשיב את אדמתם,‬
‫שלטענתם הוחרמה שלא בצדק.‬
‫אש"ף, הארגון לשחרור פלסטין,‬ ‫שנשלט על ידי יאסר ערפאת…‬
‫- נשיא הרשות הפלסטינית לשעבר -‬
‫בעיקרון טען שליהודים‬ ‫אין זכות למדינה משלהם.‬
‫היהודים הם לא אומה, הם דת.‬
‫ובמסגרת זו, הם יכולים לחיות איפה שירצו,‬
‫אבל אין סיבה מוצדקת לקיומה של ישות ‬
‫יהודית-ציונית נפרדת,‬ ‫חופשייה וריבונית בשם ישראל.‬
‫עמדתה של גולדה מאיר הייתה איתנה מאוד.‬
‫במהלך כהונתה כראש הממשלה,‬
‫ישראל חוותה לא מעט אירועי טרור,‬
‫הן על אדמת ישראל והן בחו"ל.‬
‫וההחלטה של גולדה‬
‫הייתה לעולם לא להיכנע לדרישות טרוריסטים.‬
‫במובן מסוים, היא הייתה קצת פרנואידית.‬
‫היא תמיד חשבה שהיהודים שנואים.‬
‫היא תמיד חשבה‬ ‫שהאנטישמיות חזקה מאוד בכל מקום.‬
‫ראש הממשלה קראה מייד לישיבת ממשלה מיוחדת.‬
‫וזה התקיים ב-9:30 בבוקר.‬
‫ההחלטה, בזמנו, הייתה‬
‫שישראל לא תנהל משא ומתן‬ ‫עם פלסטינים שלוקחים בני ערובה.‬
‫במקרה הזה, התברר שאלה היו "ספטמבר השחור".‬
‫"ספטמבר השחור" הוקם,‬ ‫למעשה, על ידי יאסר ערפאת,‬
‫ראש אש"ף, הארגון לשחרור פלסטין,‬
‫והזרוע הצבאית של הארגון, הנקראת "פת"ח".‬
‫הוא יצר ארגון טרור חדש וסודי ביותר,‬
‫שהיה למעשה סוג של מחתרת בתוך מחתרת.‬
‫"ספטמבר השחור" נקרא על שם ספטמבר 1970,‬
‫כשחוסיין מלך ירדן…‬
‫- חוסיין בן טלאל‬ ‫מלך ירדן -‬
‫שממלכתו למעשה נכבשה‬
‫וכמעט נשלטה על ידי‬ ‫קבוצות של פלסטינים חמושים,‬
‫הוא שחרר את צבאו‬ ‫ואת הארטילריה שלו נגד הפלסטינים.‬
‫היה שם ממש טבח של פלסטינים.‬
‫"ספטמבר השחור" זו קבוצה של אנשים מהפת"ח.‬
‫יאסר ערפאת בעצמו…‬
‫באמת, אני לא יודע‬ ‫אם הוא תומך ב"ספטמבר השחור" או שלא.‬
‫והאנשים האלה, או קבוצת האנשים הזו,‬
‫נתמכת על ידי כמה ממנהיגי הפת"ח.‬
‫מי מהם?‬
‫זה אומר אבו יוסוף, אבו איאד.‬
‫אני יודע שאבו איאד תכנן את מינכן.‬
‫- אהוד ברק‬ ‫ראש ממשלת ישראל לשעבר -‬
‫הבחירה באולימפיאדה הייתה‬ ‫בחירה טובה, מנקודת מבטם,‬
‫כי היה ברור שכבר אז, לפני 50 שנה,‬
‫מאות מיליוני אנשים‬ ‫היו מהופנטים לאירוע העולמי הזה.‬
‫הנציגויות ממשיכות להגיע.‬
‫אנשים פה מחכים,‬
‫אך ללא ספק האווירה נהיית מתוחה יותר.‬
‫כשהגעתי לשם,‬
‫הבנתי מהמשטרה שאני עומד לקבל פיקוד‬
‫על מתקפה מתוכננת‬
‫לשחרור בני הערובה הישראלים.‬
‫נאמר לנו שיש אנשים עם נשקים‬
‫שמתחילים להרים את הנשקים‬ ‫על החדרים שבהם שני הראשים‬
‫הציצו לפני רגע.‬ ‫תצפיות לוחמי הגרילה הערבים.‬
‫זה קורה עכשיו, אם אפשר בכלל להאמין,‬
‫במשחקי האולימפיאדה ה-20.‬
‫- שידור חי בלוויין -‬
‫תפסנו עמדה על הגג במקום המתאים‬
‫וחיכיתי לשמוע בקשר‬
‫את התדרוך למבצע מהמפקד‬
‫עם מילת הקוד "שמש",‬
‫ו…‬
‫מילת הקוד לא הגיעה.‬
‫ובינתיים,‬
‫צוות טלוויזיה גאון תפס עמדה במבנה הסמוך,‬
‫וצילם את הגג שבו עמדנו.‬
‫אז הטרוריסטים ראו‬
‫את המיקום שלנו על הגג, בטלוויזיה.‬
‫זו הייתה אחת הסיבות לכך שהוא בוטל.‬
‫ואז פתאום הם אמרו שאנחנו צריכים לרדת מהגג,‬
‫ושעלינו לעבור לפירסטנפלדברוק.‬
‫היה מטוס מוכן,‬
‫והטרוריסטים דרשו‬
‫יציאה חופשית ומעבר בטוח.‬
‫לוחמי הגרילה הודיעו שהם דורשים שיאפשרו להם‬
‫לטוס מגרמניה, ליעד שלא צוין,‬
‫ברגע שדרישותיהם ייענו.‬
‫קרוב ל-500 שוטרי אבטחה‬ ‫גרמניים אטמו כעת את הכפר‬
‫והם מציבים מקלעים כבדים בכיכר.‬
‫הם מרחיקים מהסביבה צלמים, עיתונאים וצופים.‬
‫וילי ברנדט היה ראש הממשלה,‬ ‫ידיד טוב של ישראל,‬
‫וכל שביכולתה של ישראל לעשות‬
‫היה לבקש מממשלת גרמניה‬
‫לאפשר לה לשלוח‬ ‫את היחידה או את אנשי המקצוע שלה,‬
‫המומחים שלה, סוכני המוסד,‬ ‫כדי לנסות להציל את בני הערובה,‬
‫והגרמנים סירבו בנימוס.‬
‫הדבר היחיד שהם הסכימו‬
‫היה שראש המוסד, צבי זמיר, יוכל לצפות‬
‫בתהליך פתרון הבעיה.‬
‫והתקבלה ההחלטה‬
‫שמנהל המוסד, צבי זמיר, ייסע לגרמניה.‬
‫שמו המלא של המוסד‬
‫הוא "המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים".‬
‫זו המקבילה ל-CIA באמריקה.‬
‫בתקופה ההיא של מינכן, הוא מונה לראש המוסד‬
‫על ידי ראש הממשלה, גולדה מאיר.‬
‫כשצבי זמיר הגיע,‬ ‫הגרמנים הראו לו את התוכנית‬
‫לחילוץ בני הערובה.‬
‫התוכנית הייתה שמסוקים‬ ‫ייקחו את בני הערובה ואת הטרוריסטים‬
‫לשדה התעופה, שם יחכה להם‬ ‫מטוס של לופטהנזה שייקח אותם,‬
‫לפי דרישתם, לקהיר, עם בני הערובה.‬
‫והם אמרו שכשהם יגיעו לקהיר בבטחה,‬
‫הם ישחררו את בני הערובה.‬
‫כשהם יצאו מהמסוקים כדי לבדוק את המטוס,‬
‫הצלפים יירו בהם ויהרגו אותם.‬
‫והייתה גם יחידה שחיכתה להם במטוס,‬
‫והיא תהרוג את האחרים.‬
‫וכך הם יצילו את בני הערובה.‬
‫למעשה, זמיר חשב שזו תוכנית טובה.‬
‫הבעיה לא הייתה התוכנית.‬
‫הבעיה הייתה בביצוע התוכנית.‬
‫בני הערובה הובאו באוטובוס‬
‫למנחת מסוקים קרוב לכפר האולימפי.‬
‫ומשם הם טסו בשני מסוקים‬
‫לשדה התעופה של פירסטנפלדברוק, קרוב למינכן.‬
‫הוא עלה על הגג…‬
‫- אפרת מס -‬
‫וצפה בכל מה שקרה.‬
‫הוא זיהה שיש שם בעיה, שדברים לא‬
‫מתקיימים כפי שתוכנן.‬
‫הגרוע מכול קרה.‬
‫מנהיגי הטרוריסטים עלו על המטוס.‬
‫הם גילו שזו מלכודת.‬ ‫זה לא היה המטוס האמיתי.‬
‫שם, הם היו אמורים‬ ‫לעלות על מטוס סילון גרמני ‬
‫לטיסה לאומה ערבית.‬
‫ממשלת גרמניה אומרת שהייתה משוכנעת‬ ‫שהמשמעות הייתה מוות בטוח לישראלים,‬
‫וההחלטה הייתה לנסות לנטרל‬
‫או להרוג את לוחמי הגרילה בנמל התעופה.‬
‫הם מודים שהצלפים‬ ‫של המשטרה פתחו באש תחילה.‬
‫הייתה פניקה. היה לילה חשוך. לא היה אור.‬
‫- משטרה -‬
‫היינו חייבים להישאר תחת מחסה‬ ‫כדי שלא לחטוף כדור מידי עמיתינו.‬
‫ואז, לפתע, המסוק עלה באש.‬
‫לוחמי הגרילה שלא נפגעו‬ ‫פתחו באש על בני הערובה.‬
‫- פירסטנפלדברוק -‬
‫הפלסטינים השליכו כמה‬ ‫רימוני יד לתוך המסוקים,‬
‫כשבני הערובה הישראלים‬ ‫היו קשורים שם במושבים.‬
‫האנשים האלה מתו. הם נשרפו.‬
‫- משמר הגבול -‬
‫- ירושלים, ישראל‬ ‫6 בספטמבר, אחת לפנות בוקר -‬
‫גולדה הייתה בביתה עם כמה שרים בכירים.‬
‫הם קיבלו מידע סותר‬
‫על המתרחש במבצע.‬
‫בסביבות השעה אחת לפנות בוקר למחרת,‬
‫הגיע מידע שהמבצע הצליח.‬
‫שכל הספורטאים שוחררו‬ ‫והיו מאובטחים ובטוחים,‬
‫ושכל הטרוריסטים נהרגו.‬
‫ונשמעה אנחת רווחה בביתה של גולדה,‬
‫כי זה היה לילה מתוח מאוד.‬
‫- בני הערובה שוחררו לאחר קרב -‬
‫הדיווחים שהתפרסמו בערב של ה-5 בספטמבר,‬
‫- עידו אהרוני‬ ‫דיפלומט ישראלי -‬
‫מטעם ממשלת גרמניה ומכלי התקשורת הגרמניים,‬
‫היו חיוביים מאוד.‬
‫למעשה, הם דיווחו שמבצע החילוץ‬
‫הצליח, ושכל בני הערובה חולצו בבטחה.‬
‫ואז התקבלה שיחת טלפון מצביקה זמיר.‬
‫כמדומני זה היה‬ ‫בשעה 3:10 בבוקר, ובה הוא אמר,‬
‫"גולדה, כולם מתים. ראיתי אותם.‬
‫"אף אחד לא שרד."‬
‫ואז אתם יכולים לתאר לעצמכם‬
‫את שברון הלב‬ ‫שכולם הרגישו כששמעו את החדשות,‬
‫והאומה כולה הייתה באבל.‬
‫היה מעבר חד‬ ‫מרגע של אופוריה על חגיגת השחרור‬
‫לדיכאון עמוק, תוך רגע.‬
‫אז, עבור גרמניה, זה היה אסון בסופו של דבר.‬
‫הם לא ביקשו עזרה מהישראלים,‬ ‫כי הם רצו לעשות זאת בעצמם.‬
‫הפוליטיקאים הגרמנים…‬
‫- וילהלם דיטל -‬
‫חשבו שאנו טובים מספיק‬ ‫כדי לעשות זאת, אבל לא היינו.‬
‫זו הבעיה.‬
‫בתוך שדה התעופה,‬ ‫האירוע תואר על ידי עד ראייה‬
‫כ"הדבר הנורא ביותר שראיתי."‬
‫זו הייתה טרגדיה נוראית,‬
‫ונסו לדמיין את צבי זמיר,‬ ‫ראש המוסד, צופה בזה‬
‫ומבין שאין סיכוי להצלחה.‬
‫הטנו אוזן לרדיו.‬
‫בנקודת זמן מסוימת,‬
‫יצאה ההודעה.‬
‫אבי נהג לומר, "התקוות הגדולות ביותר‬ ‫והפחדים הגרועים ביותר, נדיר שמתממשים."‬
‫הפחדים הגרועים ביותר התממשו הלילה.‬
‫עכשיו הם עדכנו שהיו 11 בני ערובה.‬
‫שניים נהרגו בחדריהם… אתמול בבוקר.‬
‫תשעה נהרגו בשדה התעופה הלילה.‬
‫כולם אינם עוד.‬
‫אני מרגיש צמרמורת עכשיו, כשאני חושב על זה.‬
‫אבל היינו בשקט למשך כמה דקות.‬
‫כל אחד מאיתנו‬ ‫היה מרוכז במחשבותיו, ופחדנו לומר משהו,‬
‫כי לא היה מה לומר.‬
‫- נמל התעופה בן גוריון‬ ‫תל-אביב, ישראל -‬
‫אני זוכר את התמונות ואת הסיקור בטלוויזיה‬
‫של הורדת ארונות הקבורה מהמטוס.‬
‫- קברי הספורטאים הישראלים‬ ‫בית הקברות בתל אביב, ישראל -‬
‫זה היה הלם לכל הציבור.‬
‫תסכול עצום. "איך זה קרה לעזאזל?"‬
‫וגולדה מאיר, בנאומה, אומרת, "בפעם השנייה,‬
‫יהודים נהרגים, נטבחים על אדמת גרמניה."‬
‫חברי הכנסת,‬
‫החובה להילחם עד חורמה‬ ‫בארגוני הטרור האנטי-ישראלי‬
‫היא חובתנו הטבעית.‬
‫הפעילות הטרוריסטית מחליפה שיטות ותחבולות‬
‫ועלינו לערוך את עצמנו למלחמה הזו‬
‫עוד יותר מאשר הננו ערוכים לה עד כה.‬
‫גולדה מאיר קראה לנקמה.‬
‫ולא רק היא.‬
‫הקבינט כולו דרש נקמה.‬
‫ואז, שני גברים באו לפגוש את גולדה.‬
‫הם באו לגולדה ואמרו, "תקשיבי,‬
‫"המבצע הזה בוצע על ידי 'ספטמבר השחור'.‬
‫"אנו מוכרחים לשים סוף לארגון הזה."‬
‫כי הם כבר שפכו דמים רבים, והם ימשיכו.‬
‫אם נוכל לרוצץ את ראש הנחש,‬
‫אם נצליח להרוג את מנהיגי הארגון,‬
‫נוכל להשמיד אותם‬ ‫לחלוטין, את "ספטמבר השחור".‬
‫לשם כך, עלינו לשלוח‬
‫קבוצה של הלוחמים שלנו מחוץ למדינה,‬
‫למדינות זרות שבהן מנהיגי "ספטמבר השחור"‬
‫מתכוננים למשימותיהם הבאות, ולחסל אותם.‬
‫- אוסלו, נורווגיה‬ ‫פריז, צרפת -‬
‫גולדה מאיר, בתקופת כהונתה כראש הממשלה‬
‫מעולם לא היססה לאשר‬ ‫מתקפות מנע או אף מתקפות תגמול‬
‫נגד יעדי טרור על אדמות ערב.‬
‫אבל היא דחתה בתוקף כל טענה‬
‫שישראל צריכה לתקוף יעדי טרור‬
‫במדינות ריבוניות וידידותיות,‬ ‫בעיקר באירופה.‬
‫הטבח במינכן שינה את הכול.‬
‫זה היה, מבחינתה, צעד אחד רחוק מדי.‬
‫היא הסכימה עם חבר הכנסת שאמר‬
‫שהגיע הזמן להפוך‬ ‫את המחבלים מציידים לניצודים.‬
‫אבל גולדה הדגישה‬
‫שעלינו לעשות כל שביכולתנו‬
‫כדי להימנע מפגיעה בחפים מפשע.‬
‫ישראל היא ייחודית.‬
‫ישראל פיתחה מנגנון ביטחוני שלם‬
‫שנועד להעניש אנשים‬ ‫רק על המוטיבציה שלהם לפגוע.‬
‫ישראל היא לא‬ ‫המדינה היחידה בעולם שהמציאה את…‬
‫אנו קוראים לזה "חיסולים ממוקדים"‬ ‫או "נטרול פצצות מתקתקות".‬
‫ארה"ב עשתה זאת, וגם מדינות אחרות.‬
‫אז החשיבות של מה שקרה היא‬
‫שאם תפיסת הביטחון של ישראל‬
‫מבוססת על הצורך להגן, למנוע ולהרתיע,‬
‫התגובה הישראלית לטבח במינכן‬
‫מקיימת את העניין השלישי.‬
‫הרתעה עצומה.‬
‫גולדה מאיר הייתה נחושה מאוד,‬
‫אבל היא לא רצתה לקבל את ההחלטה לבד,‬
‫אז היא לקחה את שר הביטחון, משה דיין,‬
‫ושני שרים נוספים‬ ‫שהיו מאוד מעורבים בנושאי ביטחון,‬
‫והם הקימו את מה שנקרא "ועדת X"‬
‫שתשקול ותחליט, על פי המלצת המוסד,‬
‫את מי לחסל.‬
‫- תל אביב, ישראל -‬
‫אז יום אחרי המתקפות,‬ ‫משרד ראש הממשלה הורה‬
‫על הקמת מבצע נקמה,‬
‫מבצע "זעם האל", כשמו כן הוא,‬
‫שעבורו הוקמה יחידה‬ ‫מיוחדת במוסד, המכונה "כידון",‬
‫שהיא ארגון שאחראי על תכנון‬
‫וביצוע של חיסולים ממוקדים.‬
‫העיקרון היה "תירה ואל תדבר".‬
‫אבל בזמנו, אתה מדבר‬ ‫עם אנשים נבחרים מסוימים‬
‫שיפיצו את השמועה על כך‬ ‫שישראל עמדה מאחורי כל הדברים האלה.‬
‫"כידון" הייתה יחידת משנה‬ ‫של האגף המבצעי של המוסד.‬
‫היא התמקדה במבצע הזה, הם גילו את המטרות,‬
‫תכננו את המבצעים והוציאו אותם לפועל.‬
‫למרבה המזל, היו לנו מספיק‬ ‫אנשים קשוחים שימלאו את המשימה הזאת.‬
‫- כמאל עדואן -‬
‫הם הכינו רשימה ואמרו, "בסדר".‬ ‫והם התחילו לחפש אותם.‬
‫- מייק הררי‬ ‫קצין מוסד לשעבר -‬
‫מייק הררי היה ממונה‬ ‫על כמה מבצעים של היחידה הזו.‬
‫הוא היה הסוכן הסמוי האולטימטיבי.‬
‫הוא היה אחד ממייסדי המוסד.‬
‫- רומא, איטליה‬ ‫16 באוקטובר 1972, עשר בערב -‬
‫המבצע הראשון היה ברומא.‬
‫ואאל עאדל זועייתר.‬
‫הוא היה אדם מאוד עדין ונחמד.‬
‫משורר.‬
‫אבל מאחורי המראה העדין הזה,‬
‫היה ראש ערמומי מאוד.‬
‫הוא הפעיל ותכנן מבצעים קטנים נגד ישראל.‬
‫ואאל עאדל זועייתר‬ ‫הולך הביתה אחרי ארוחת הערב.‬
‫בלובי, ליד המעלית…‬
‫שני אנשים מהיחידה הישראלית חיכו,‬ ‫והם ירו בו.‬
‫הוא היה הראשון.‬
‫- ואאל עאדל זועייתר -‬
‫- פריז, צרפת ‬ ‫7 בדצמבר, 1972 -‬
‫באותה תקופה, המרכז,‬
‫המטה המתקדם של המוסד היה בפריז.‬
‫אז מייק, כמו רבים אחרים, חי ופעל מפריז.‬
‫ד"ר המשארי, שגר בפריז,‬
‫היה נשוי לאישה צרפתייה,‬ ‫עם בת צרפתייה קטנה,‬
‫גם הוא היה אדם נעים מאוד.‬
‫איש של שלום.‬
‫הוא התראיין על כוונותיו לשלום.‬
‫לעולם לא יהיו מתקפות כאלה נגד צרפת‬
‫בגלל מעמדה הפוליטי.‬
‫אתה יכול לחיות בשלום בצרפת?‬
‫אתה חושש לחייך?‬
‫בשבילי, לא, אבל אולי‬ ‫לא כדאי לי להתגרות בגורל.‬
‫והישראלים הגיעו למסקנה שהוא אחד ממנהיגי‬
‫"ספטמבר השחור" באירופה.‬
‫אז הם היו צריכים למצוא דרך להרוג את המשארי‬
‫בזמן שבו אשתו ובתו לא היו בסביבה.‬
‫ד"ר המשארי קיבל שיחת טלפון…‬
‫- בית המשארי -‬
‫מאישה בשם פטריסיה רוקסבורג,‬
‫צלמת ממוצא קנדי‬ ‫שחיה בפריז, שהיא גם עיתונאית.‬
‫והיה לה סיפור כיסוי טוב.‬
‫שמה האמיתי היה סילביה רפאל.‬
‫היא נולדה בדרום אפריקה…‬
‫- סילביה רפאל‬ ‫סוכנת מוסד -‬
‫סילביה רפאל הייתה‬ ‫אחת מלוחמות המוסד הגדולות.‬
‫היא התנדבה במוסד.‬ ‫היא התקשרה לד"ר המשארי‬
‫ואמרה לו שהיא רוצה לראיין אותו.‬
‫הוא פוגש אותה בבית קפה בפריז.‬
‫- בר טבק לה-ברדינט -‬
‫באותו זמן, שני סוכני מוסד‬
‫חודרים לדירתו של המשארי‬
‫ושותלים פצצה מתחת לשולחן הטלפון שלו.‬
‫ולמחרת,‬
‫אחרי שאשתו והבת שלו עזבו את הדירה,‬
‫מגיעים שני אנשים לכיוון הבניין שלו.‬
‫אחד מהם מחזיק מכשיר שליטה מרחוק.‬
‫סילביה רפאל מתקשרת להמשארי‬
‫ואומרת, "זה ד"ר המשארי?"‬
‫הוא אומר, "כן".‬
‫ואז היא מסמנת לשותף שלה,‬ ‫והוא לוחץ על הכפתור.‬
‫הפצצה מתפוצצת,‬
‫פוצעת את המשארי אנושות,‬
‫והוא מת בבית חולים צרפתי.‬
‫- מחמוד המשארי -‬
‫המשארי הוא מספר שתיים.‬
‫כשהוא חוסל,‬
‫העמיתים שלי כעסו מאוד והתרעמו על המוסד,‬
‫על שבאו לסגור חשבון‬
‫עם מישהו, שלא היינו בטוחים שהוא פעיל‬
‫ברחובות פריז, כמו בריונים מהמזרח התיכון.‬
‫- תל אביב, ישראל -‬
‫חודשיים אחרי מינכן,‬
‫כמה חבר'ה שעשו‬ ‫פעולות מודיעיניות עבור "כידון", באו אליי.‬
‫הם הביאו תמונה‬ ‫אווירית של בנייני מגורים יוקרתיים‬
‫במרכז ביירות, ואמרו לי,‬
‫"יש לנו משימה לנטרל רשימה של אנשים.‬
‫"אנחנו מטפלים בזה."‬
‫כאן, בשני הבניינים האלה‬ ‫ברחוב ורדן בביירות,‬
‫גרים שלושה מהטרוריסטים.‬
‫אחד הוא אבו יוסוף אל-נג'אר,‬
‫שהוא המנהיג המבצעי הבכיר‬ ‫של "ספטמבר השחור".‬
‫השני היה כמאל עדואן,‬ ‫שהיה, גם הוא, מנהיג מבצעי.‬
‫והשלישי היה כמאל נאסר,‬
‫שהיה דובר אש"ף, של ארגוני הטרור.‬
‫אז הוא שאל אותי,‬
‫"אתה חושב שתוכל לתכנן מבצע להרוג אותם?"‬
‫אמרתי לו, "אני חושב שכן. אני חושב שאוכל."‬
‫הוא שאל אותי, "על מה חשבת?"‬
‫- ביירות, לבנון -‬
‫באנו עם ספינות טילים לחוף ביירות.‬
‫היינו 15 בחורים שהסתובבו יחד אחרי חצות.‬
‫זה נראה קצת חשוד,‬ ‫אז החלטנו להפוך את זה להרבה יותר נורמלי‬
‫בכך שארבעה מאיתנו התחפשו לנשים.‬
‫לקחנו… שמנו הכול, שיער…‬
‫שפתון, מסקרה, איפור כחול מתחת לעיניים.‬
‫נסענו דרך העיר.‬
‫החנינו את המכונית‬ ‫במרחק כ-70 מטרים מהבניין, והתחלנו ללכת.‬
‫אני הייתי בזוג המוביל.‬
‫הנחתי את הראש על הכתף של בחור גבוה יותר.‬
‫הקצין היה בן הזוג שלי.‬
‫הגענו למקום.‬
‫שלוש החוליות שהיו אמורות ללכת לדירות‬
‫נכנסו לחדר המדרגות.‬
‫וחיכיתי שהם ידווחו בקשר שהם שם.‬
‫כולם לוחצים באותו רגע על הפעלת מטעני הנפץ,‬
‫ואנחנו נכנסים בו זמנית.‬
‫שלושת הטרוריסטים נהרגו.‬
‫אחד מהם, כשהיחידה נכנסה לחדר שלו,‬
‫אשתו עמדה מאחוריו.‬
‫הוא נורה, וגם אשתו נהרגה.‬
‫ובמגדל מגורים אחר,‬
‫אישה שעמדה מאחורי הדלת,‬
‫הדלת השכנה לדלת שפתחנו,‬
‫כבר נהרגה לפני כן.‬
‫יצא בחור עם מעיל עור ושפם, עור כהה.‬
‫הוא שלף אקדח והתחיל לחצות את הכביש לעברנו.‬
‫אז באנו לנסות להבהיר, "מה קרה פה?"‬
‫מלמלתי לבלונדינית, "אין ברירה."‬
‫ואני עדיין זוכר את ההלם בעיניו‬
‫כשהוא ראה את‬ ‫שתי הנשים הצעירות פותחות את המעילים שלהן,‬
‫שולפות נשקים קטנים,‬ ‫תת-מקלעים, ומתחילות לירות.‬
‫אז בעצם איבדנו את גורם ההפתעה‬
‫לפני שכל החוליות הגיעו לדלתות.‬
‫ברחנו מהרחוב.‬
‫כל הירי התרחש במשך כשבע דקות.‬
‫ותוך 30 דקות מאז שנחתנו, היינו חזרה בים,‬
‫המשימה הושלמה.‬
‫למרות שכל אחד מאיתנו היה מטרה,‬
‫- מחמוד אל חאלאן -‬
‫יש לסוכנויות ולמוסד סדרי עדיפויות.‬
‫אז כמאל עדואן,‬ ‫כמאל נאסר או יוסוף אל-נג'אר,‬
‫הצוות הזה היה…‬
‫בעדיפות הראשונה של המוסד.‬
‫אז המוסד התנקש בהם והרג אותם ב-1973.‬
‫הם התמקדו בעלי חסן סלאמה.‬
‫- עלי חסן סלאמה -‬
‫עלי חסן סלאמה היה אזרח פלסטיני רגיל,‬
‫אבל היה לו סיפור משלו.‬
‫אביו, חסן סלאמה,‬
‫היה אחד החמושים‬ ‫הפלסטינים שנהרגו או הקריבו את עצמם‬
‫במהלך המהפכה הפלסטינית‬
‫במאבק בין התנועה הציונית‬
‫והחמושים הפלסטינים.‬
‫לכן הפטריוט הפלסטיני‬ ‫הצעיר הצטרף לתנועת פת"ח‬
‫בשלב מוקדם כשסיים‬ ‫את לימודיו באוניברסיטה ב-1964.‬
‫הוא נמצא במעגלים הפנימיים של יאסר ערפאת,‬
‫אליו הוא קשור‬ ‫הן בגלל חיבתו אליו והן בקשרי דם.‬
‫אבו חסן סלאמה קיבל את מה שידוע בפת"ח‬
‫כעמדה בסיסית הנקראת המקור המרכזי.‬
‫המקור המרכזי הוא האדם שעוקב אחר כל המקרים‬
‫והמבצעים נגד המוסד ונגד ישראל.‬
‫הוא הקים סוג של צוות ערבי בינלאומי‬
‫כדי לעקוב‬
‫ולרדוף אחרי כל חברי המוסד.‬
‫מרגע זה ואילך,‬ ‫הוא הפך לאויב מספר אחת של המוסד,‬
‫וגולדה מאיר כינתה אותו בשם מוזר,‬
‫"הנסיך האדום".‬
‫היא אמרה שהמשמעות היא‬ ‫שהוא הרוצח שגבה מאיתנו‬
‫דמים של ישראלים, יהודים רבים.‬
‫כל כך הרבה אנשי מוסד, מלשינים ותצפיתנים‬
‫עקבו אחרי עלי חסן סלאמה.‬
‫עלי חסן סלאמה נראה בכל מקום.‬
‫הוא בג'נבה, אבל אז הוא עוזב.‬
‫הוא נוסע לצפון, אולי לדנמרק.‬
‫והיה עוד מודיע לבנוני,‬ ‫"הוא נוסע לנורווגיה עכשיו."‬
‫- אוסלו, נורווגיה -‬
‫הם קיבלו מידע נוסף‬ ‫על כך שסלאמה נמצא בעיירה הקטנה לילהאמר.‬
‫- לילהאמר, נורווגיה‬ ‫יולי 1973 -‬
‫כשהישראלים הגיעו ללילהאמר,‬ ‫מייק הררי נמצא שם.‬
‫צבי זמיר, ראש המוסד, נמצא שם.‬
‫וגם אדם בשם דן ארבל.‬
‫- דן ארבל‬ ‫סוכן מוסד -‬
‫יש לפחות שתי נשים.‬
‫אחת מהן היא סילביה רפאל.‬ ‫כמובן, היא תמיד שם.‬
‫ואחת היא שוודית בשם מריאן גלדניקוף.‬
‫- מריאן גלדניקוף‬ ‫סוכנת מוסד -‬
‫אז הם התפצלו.‬
‫"אולי זה המקום שבו נראה את סלאמה."‬
‫הם מצאו שם את עלי חסן סלאמה,‬
‫יושב בבית קפה, שותה קפה.‬ ‫רגוע מאוד, מדבר עם אנשים.‬
‫ואז הם צופים בו‬ ‫ורואים כמה דברים מוזרים מאוד.‬
‫קודם כול, הבחור הסתובב על אופניים.‬
‫הוא יצא בלי שום הגנה. אף אחד לא שמר עליו.‬
‫הוא גר בדירה פשוטה מאוד‬
‫בפאתי לילהאמר.‬
‫למוסד הייתה תמונה‬ ‫של סלאמה, שהייתה מטושטשת מאוד.‬
‫סילביה רפאל הייתה ספקנית מאוד.‬
‫היא אומרת להם, "נראה שהוא לא האדם הנכון."‬
‫אבל מייק הררי, צבי זמיר, ראש היחידה,‬
‫שכבר התרגלו להיות צודקים כל הזמן,‬
‫נותנים פקודה להרוג אותו.‬
‫בערב, הם שוב רואים את סלאמה,‬
‫עם אישה בהיריון, הולכים לקולנוע.‬
‫ואז הם יוצאים.‬
‫הם עוקבים אחריהם כשהם באוטובוס.‬
‫הם עוקבים אחריהם‬ ‫עם מכונית כשהם יורדים מהאוטובוס.‬
‫הם יורים בסלאמה למוות, והם מרוצים מאוד.‬
‫הצלחה גדולה. עבודה טובה. הולכים הביתה.‬
‫והיורים מייד עוזבים, והררי וזמיר עוזבים.‬
‫אבל זה לא היה עלי חסן סלאמה.‬
‫הם הרגו את האדם הלא נכון.‬
‫- בפרק הבא‬ ‫סיפורי ריגול: "זעם האל" חלק 2 -‬
‫הוא נרצח על ידי‬ ‫השירות החשאי, על ידי המוסד.‬
‫- הוצא להורג -‬
‫לא היה לו קשר עם הפלסטינים בכלל.‬
‫גולדה אמרה, "זו מלחמה‬ ‫להגנה על חיי ישראלים, ובמלחמה,‬
‫"טעויות עלולות לקרות."‬
‫הריגת בכירי "ספטמבר השחור"‬
‫הייתה משימה מוצלחת ביותר.‬
‫אבל היחיד ששרד‬
‫היה עלי חסן סלאמה.‬
‫יאסר ערפאת מינה את עלי חסן סלאמה‬
‫להקים ערוץ סודי עם ה-CIA.‬
‫המוסד החליט לשלוח אישה.‬
‫"עלייך לנסוע לביירות, ומשימתך תהיה‬
‫"להרוג אדם."‬
‫- סיפורי ריגול -‬
‫תרגום כתוביות: אביטל וינברגר‬