Ja sam Jim McKay i obraćam vam se uživo iz sjedišta ABC-ja.
Mir takozvanih „spokojnih igara” uništen je jutros tik prije zore
kad su arapski teroristi naoružani strojnicama
ušli u sjedište izraelske reprezentacije.
Ovo je zgrada broj 31.
Sad snimamo prozore
iza kojih u ovom času drže zatočeno
osmero-devetero ustrašenih ljudi.
Crni rujan u tom trenutku bio je najopasnija,
najopakija palestinska teroristička organizacija.
Zadnje što smo čuli s aerodroma bilo je
da je nastao apsolutni kaos.
U ponoć je postalo jasno da operacija nije uspjela
i da su svi taoci mrtvi.
Premijerka Golda Meir
rekla je da su ovime prevršili svaku mjeru.
Golda je rekla: „Pošaljite dečke.”
Dečki su bili specijalna jedinica Mossada.
Operacija je dobila ime „Božji gnjev”,
a zadatak je bio naći i ubiti
vođe Crnog rujna.
Vrijeme je da teroristi
od lovaca postanu lovina.
CIA
POVJERLJIVO
VRHUNSKI ŠPIJUNI
OPERACIJA BOŽJI GNJEV PRVI DIO
MÜNCHEN, NJEMAČKA 1972.
Olimpijske igre u Münchenu 1972.
za Nijemce su značile gotovo potpunu rehabilitaciju.
Prethodne Olimpijske igre u Njemačkoj održale su se 1936.
Olimpijske igre u Berlinu
otvorio je baš Adolf Hitler.
Berlinske Igre,
11. Olimpijske igre moderne ere,
proglašavam otvorenima!
Za Izraelce je to bio velik problem.
Nisu znali bi li sudjelovali na Olimpijskim igrama u Njemačkoj.
Odlučili su da hoće.
Imali smo skupinu odličnih sportaša koji su sanjali o tome
da se jednog dana natječu na Olimpijskim igrama.
Imali smo najbržu trkačicu na zapadnoj polutki.
Očekivali smo da će osvojiti olimpijsku medalju.
Svi su onamo došli s golemim nadama.
Nijemci su smatrali da su Olimpijske igre 1972. u Münchenu
suprotnost Olimpijskim igrama 1936.
tijekom nacističkog režima.
Htjeli su to predstaviti kao „sretne Olimpijske igre”.
Nisu htjeli da se zaštitari
pojavljuju u Olimpijskom selu
te gotovo da nije bilo osiguranja.
Kad je izraelska ambasada zamolila Njemački olimpijski odbor
da osigura zaštitu za izraelske sportaše,
rekli su da je to apsurdno jer vlada olimpijski duh
i ništa se neće dogoditi.
Zovem se Avraham Melamed.
Bio sam plivač i išao sam na natjecanja.
U to doba bio sam najbolji predstavnik Izraela u plivanju.
OLIMPIJSKO SELO MÜNCHEN, NJEMAČKA, 5. RUJNA 1972.
ZGRADA IZRAELSKE DELEGACIJE
Probudio sam se oko pet, pet i petnaest ujutro.
Iz susjednog stana čula se neka buka.
Zvučalo je kao da netko
premješta mnogo namještaja.
Čuli su se krikovi.
Onda se još glasnija buka začula iz drugog stana.
Čuo sam pucanje strojnice.
A onda je sve utihnulo.
Jedan od naših sportaša, koji je bio smješten u stanu na vrhu,
sišao je i pitao me jesam li čuo što se dogodilo.
Rekao je da su upali Palestinci i odveli taoce.
Nismo znali što da radimo.
Pogledali smo kroz prozor.
Prvo sam vidio hrvača Munija kako leži mrtav na pločniku.
Shvatili smo da je situacija ozbiljna.
Odlučio sam da ondje ne želim ostati.
Otvorio sam prozor i izašao iz stana sa stražnje strane.
Čim sam izašao iz stana,
uhvatio me njemački zaštitar i odveo na sigurno.
Policija isprva nije shvaćala što se događa.
Nisu mogli vjerovati da bi teroristi mogli ući u Olimpijsko selo.
Ali na kraju, nakon nekog vremena, shvatili su da je zapravo
skupina terorista otela taoce.
Vijesti iz Olimpijskog sela u Münchenu.
Rano jutros naoružana palestinska gerila
upala je u spavaonice izraelskog tima.
Napadači su ubili dvojicu Izraelaca
i kao taoce drže dvadesetoricu sportaša i šestoricu dužnosnika.
Gerilci traže puštanje na slobodu 250 Arapa koji su zatvoreni u Izraelu.
Rok za njihovo puštanje je u podne.
Traju pregovori s njemačkom vladom.
ZAPADNA NJEMAČKA
MÜNCHEN
JERUZALEM
JERUZALEM, IZRAEL 5. RUJNA U 9 H
Bio sam u Jeruzalemu. Vijest su objavili na radiju rano ujutro.
Požurio sam se u premijerkin ured.
Premijerka je čula od svog vojnog savjetnika
i na vijestima.
Ja sam se osjećao bespomoćno. Bilo me sram.
Kako smo se doveli u situaciju
u kojoj Palestinci mogu ući u Olimpijsko selo
i uzeti toliko Izraelaca za taoce
pred očima cijelog svijeta?
Bila je to šokantna situacija.
Ideja je začeta kad je Međunarodni olimpijski odbor
odbio uključiti Palestinu, tj. palestinsku reprezentaciju,
u Olimpijske igre.
Odatle ideja. Naime, zašto su nas odbili?
Zato što nas ne smatraju državom.
Mi smo htjeli da međunarodna javnost sazna za naš cilj.
Ubiti Izraelce nikad nije bila svrha.
Palestinski revolucionarni pokret rodio se 1948.
Ljude su protjerali iz domova, što je za njih bila katastrofa.
To je bila tzv. „nakba”, a za nju su krivili općenito Zapadnjake,
a posebno Židove, koji su stvorili Izrael kao kolonijalnu državu.
Protiv nje se moraju boriti kako bi povratili svoju zemlju,
koju su smatrali da su im nepravedno oduzeli.
Vodstvo Palestinske oslobodilačke organizacije preuzeo je Jaser Arafat.
PLO je u biti tvrdio da Židovi nemaju pravo na svoju državu.
Da Židovi nisu nacija nego religija.
I da zato mogu živjeti gdje god žele,
ali da ne postoji pravi razlog za postojanje
zasebnog, slobodnog, suverenog židovsko-cionističkog entiteta Izraela.
Golda Meir imala je vrlo čvrst stav.
Tijekom njezinog premijerskog mandata
Izrael je doživio poprilično terorističkih incidenata,
u Izraelu i u inozemstvu.
Goldina je odluka bila
da ama baš nikad ne treba udovoljiti zahtjevima terorista.
Bila je pomalo paranoična.
Uvijek je mislila da svi mrze Židove.
Uvijek je mislila da je antisemitizam svugdje jak.
Premijerka je smjesta sazvala izvanrednu sjednicu vlade.
Bila je u 9.30 ujutro.
Tadašnja je odluka bila
da Izrael ne pregovara s Palestincima koji otimaju taoce.
U ovom slučaju bila je riječ o Crnom rujnu.
Crni rujan osnovao je Jaser Arafat,
vođa PLO-a, Palestinske oslobodilačke organizacije,
i njezinog vojnoga krila Fataha.
Osnovao je tajnu novu terorističku skupinu
koja je bila otpor unutar otpora.
Crni rujan dobio je ime po rujnu 1970.
kad je jordanski kralj Husein,
čije su kraljevstvo pregazile
skupine naoružanih Palestinaca i gotovo njime zavladale,
Palestince napao vojskom i topništvom.
Bilo je to pravi pokolj Palestinaca.
Crni rujan skupina je ljudi iz Fataha.
Da, sâm Arafat.
Zaista ne znam podupire li Crni rujan ili ne.
Te ljude, tu skupinu
podupiru neki vođe Fataha.
Koji?
Abu Youssef i Abu Iyad.
Znam da je Abu Iyad planirao München.
BIVŠI PREMIJER IZRAELA
Olimpijske igre po njihovu su mišljenju bile dobar odabir
jer su čak i tada, prije pedeset godina,
taj globalni događaj gledale stotine milijuna ljudi.
Delegacije izlaze.
Ovdje se čeka.
Ali neupitno je da je raspoloženje sve napetije.
Došavši na lice mjesta
saznao sam od policije da moram preuzeti vođenje
planiranog napada
radi oslobađanja izraelskih talaca.
Čuli smo da naoružani ljudi
ciljaju prema sobama gdje su dvije glave gerilaca
provirile prije nekoliko trenutaka.
Ako možete vjerovati, ovo se događa sada,
na dvadesetim Olimpijskim igrama.
UŽIVO IZ NJEMAČKE
Zauzeli smo položaj
na krovovima nasuprotnih zgrada.
Čekao sam da dobijem radiosignal
od šefa za početak akcije.
Lozinka je bila „sunce”.
I…
lozinka „sunce” nikad nije stigla.
A u međuvremenu
neka je pametna televizijska ekipa zauzela položaj na susjednoj zgradi
i snimala je naš krov.
Tako su teroristi na televiziji vidjeli
naš položaj na krovu.
Zbog toga smo odustali od te akcije.
Zatim su nam odjedanput rekli da siđemo s krova
i odemo u Fürstenfeldbruck.
Ondje je bila spremna letjelica
i teroristi su zahtijevali
siguran prolaz i slobodan izlaz.
Gerilci su objavili zahtjev da žele
slobodan let na nepoznato odredište kad se udovolji njihovim zahtjevima.
Selo je sad opkolilo gotovo 500 njemačkih policajaca
i na trg postavljaju teške strojnice.
Ne dopuštaju pristup kamermanima, novinarima i javnosti.
Premijer je bio Willy Brandt, velik prijatelj Izraela.
Izrael je mogao samo
tražiti od njemačke vlade
da im dopuste da pošalju svoje specijalce, stručnjake
ili agente Mossada kako bi pokušali spasiti taoce.
Ali Nijemci su pristojno odbili taj zahtjev.
Pristali su samo na to
da šef Mossada Zvi Zamir promatra
proces rješavanja problema.
Donesena je odluka
da šef Mossada Zvi Zamir otputuje u Njemačku.
Puno ime Mossada je
Posebna ustanova za posebne dužnosti.
To je pandan američkoj CIA-i.
U doba Münchena premijerka Golda Meir
imenovala ga je šefom Mossada.
Kad je Zvi Zamir stigao, Nijemci su mu pokazali plan
kako kane spasiti taoce.
Plan je bio da helikopteri odvezu i taoce i teroriste
na aerodrom na kojem Lufthansin avion čeka da ih odveze,
prema njihovom zahtjevu, u Kairo skupa s taocima.
Rekli su da će taoce osloboditi kad sigurno stignu u Kairo.
Kad izađu iz helikoptera da provjere avion,
ubit će ih snajperima.
A u avionu će ih također čekati specijalci
i ubiti preostale.
Tako će spasiti taoce.
Zamir je smatrao da je to dobar plan.
Problem nije bio u planu.
Nego u njegovoj provedbi.
Taoce su autobusom doveli
do heliodroma blizu Olimpijskog sela.
Odatle su letjeli dvama helikopterima
do aerodroma Fürstenfeldbruck kraj Münchena.
Zvi je otišao na krov i sve je promatrao odatle.
Smjesta je shvatio u čemu je problem.
Nije išlo po planu.
Dogodilo se ono najgore.
Vođe terorista otišli su u avion.
Otkrili su da je to zamka. Da to nije pravi avion.
Ondje su se trebali ukrcati u njemački avion
na let za arapsku zemlju.
Njemačka vlada bila je uvjerena da bi to značilo sigurnu smrt za Izraelce
te su odlučili pokušati ubiti ili onesposobiti gerilce na aerodromu.
Priznaju da je policija prva otvorila vatru.
Nastala je panika. Bio je mrak. Nije bilo svjetla.
Morali smo ostati skriveni da nas kolege ne ustrijele.
A onda se helikopter odjednom zapalio.
Gerilci nisu pogođeni. Otvorili su vatru na taoce.
Palestinci su bacili ručne bombe u helikoptere
u kojima su izraelski taoci bili vezani na sjedalima.
Ljudi su poginuli i izgorjeli.
SAVEZNA GRANIČNA POLICIJA
JERUZALEM, IZRAEL 6. RUJNA, 1 H UJUTRO
Golda je bila u svojoj kući s nekoliko istaknutih ministara.
Dobivali su proturječne informacije
o tome što se događa u Münchenu.
Oko jedan sat ujutro
došla je informacija da je operacija uspjela.
Da su svi sportaši pušteni na slobodu i na sigurnom,
a svi su teroristi ubijeni.
U Goldinoj kući osjetio se uzdah olakšanja
jer je te večeri vladala vrlo jaka napetost.
TAOCI OSLOBOĐENI NAKON SUKOBA
Izvještaji koji su uvečer 5. rujna došli
od njemačke vlade i njemačkih medijskih kuća
bili su vrlo pozitivni.
Navodili su da je operacija spašavanja
provedena uspješno i da su svi taoci slobodni i na sigurnom.
Tada je nazvao Zvicka Zamir.
Nazvao je oko 3.10 h ujutro.
Rekao je: „Golda, svi su mrtvi. Vidio sam ih.
Nitko nije preživio.”
Možete zamisliti
koliko su svi bili potreseni kad su čuli vijest.
Cijela je nacija žalovala.
U trenutku su od euforije i slavlja zbog puštanja taoca
pali u tešku depresiju.
Za Njemačku je to bila katastrofa.
Nisu tražili Izraelce za pomoć jer su to htjeli sami riješiti.
Njemački političari smatrali su da se sami znamo s time nositi,
ali nismo znali.
U tome je problem.
Na aerodromu je jedan očevidac opisao prizor
kao nešto najstrašnije što je vidio.
Bila je to strašna tragedija.
Zamislite samo Zvija Zamira, šefa Mossada, kako to gleda
i shvaća da operacija ne može uspjeti.
Uhom smo bili prikovani za radio.
U određenom trenutku
objavili su priopćenje.
Kaže se: „Rijetko se ostvare najveće nade i najgori strahovi.”
Večeras su se ostvarili najgori strahovi. Bila su jedanaestorica talaca.
Dvojica su jučer ujutro ubijena u sobama.
Devetorica su ubijena večeras na aerodromu.
Svi su mrtvi.
I sad me prođu kad na to pomislim.
Ali šutjeli smo nekoliko minuta.
Svatko je bio u svojim mislima i bojali smo se išta reći.
Jer ništa nije bilo primjereno.
ZRAČNA LUKA BEN GURION TEL AVIV, IZRAEL
Sjećam se fotografija i televizijskih snimki
iznošenja lijesova iz aviona.
GROBOVI IZRAELSKIH SPORTAŠA TELAVIVSKO GROBLJE, IZRAEL
Bio je to šok za cijelu javnost.
Strašna frustracija. Kako se to moglo dogoditi?!
Golda Meir u govoru je rekla: „Opet se događa
da Židove ubijaju na njemačkom tlu.”
Članovi Knesseta,
dužnost da ratujemo s protuizraelskim terorističkim organizacijama
naša je prirodna dužnost.
Teroristička aktivnost stalno napreduje
i moramo se pripremati na taj rat
još bolje nego dosad.
Golda Meir pozvala je na osvetu.
I ne samo ona.
Cijela je vlada tražila osvetu.
A onda su dvojica muškaraca došli Goldi. Rekli su joj:
„Operaciju je izveo Crni rujan.
Moramo uništiti tu organizaciju.”
Jer su već ostavili krvav trag i nastavit će to raditi.
Ako zgazimo glavu zmije,
ako ubijemo vođe organizacije,
potpuno ćemo uništiti Crni rujan.
Zato moramo poslati
skupinu naših specijalaca iz Izraela
u strane zemlje u kojima vođe Crnog rujna
pripremaju iduće misije te ih ukloniti.
Tijekom svog premijerskog mandata
Golda Meir uvijek je spremno odobravala preventivne, pa čak i osvetničke napade
na terorističke mete u arapskim zemljama.
Ali vrlo je odlučno odbacivala prijedloge
da Izrael napadne terorističke mete
u suverenim i prijateljskim državama, uglavnom u Europi.
Pokolj u Münchenu to je promijenio.
Smatrala je da su time prevršili svaku mjeru.
Složila se s članom Knesseta koji je rekao
da je vrijeme da teroristi od lovaca postanu lovina.
Ali Golda je naglasila
da trebamo učiniti sve što je u našoj moći
kako bismo izbjegli kolateralne žrtve.
Izrael je jedinstven.
Izrael je razvio cijeli sigurnosni aparat
koji treba kažnjavati ljude samo zbog želje da nanesu zlo.
Izrael nije jedina zemlja na svijetu koja je izmislila
tzv. „ciljana ubojstva” ili „onesposobljavanje tempiranih bomba”.
To su radili i SAD i druge zemlje.
Ono što se dogodilo važno je zbog ovoga:
ako je izraelsko načelo sigurnosti
zaštita, prevencija i odvraćanje od djela,
izraelski odgovor na pokolj u Münchenu
potpada pod treći element tog načela.
Snažna poruka odvraćanja.
Golda Meir bila je vrlo odlučna,
ali nije željela sama donijeti odluku.
Pozvala je ministra obrane Mošea Dajana
i još dvojicu ministara koji su bili uključeni u sigurnosna pitanja.
Oni su bili članovi tzv. Odbora X
koji treba odlučiti, prema preporuci Mossada,
tko će biti mete.
TEL AVIV, IZRAEL
Već dan nakon napada ured premijerke izdao je odredbu
da se sprema osvetnička operacija
koja se zove Božji gnjev.
Za to je stvorena posebna ćelija Mossada, danas poznata pod imenom Kidon.
To je organizacija kojoj je dužnost pripremiti
i izvršiti ciljana ubojstva.
Temeljno načelo bilo je ubiti bez razgovora.
Ali ipak je trebalo razgovarati s odabranim ljudima
koji će proširiti glas da Izrael stoji iza tih napada.
Kidon je bio podjedinica Mossadovog ogranka za operacije.
Usredotočeni su na taj zadatak, imaju mete,
pripremaju operacije i izvršavaju ih.
Na svu sreću, imali smo dovoljno ljudi za taj posao.
Sastavili su popis, odobrili ga i počeli tražiti mete.
Mike Harari vodio je nekoliko operacija te jedinice.
Bio je vrhunski tajni agent.
Bio je jedan od utemeljitelja Mossada.
RIM, ITALIJA 16. LISTOPADA 1972., 22 H
Prvi je bio u Rimu.
Abdel Zwaiter.
Bio je vrlo nježan i vrlo simpatičan.
Pjesnik.
Ali iza te nježne vanjštine
krio se vrlo pokvaren um.
Izvodio je i planirao male napade protiv Izraela.
Abdel Zwaiter išao je kući nakon večere.
Na stubištu kraj dizala…
dvojica pripadnika izraelske jedinice čekala su ga i ustrijelila.
On je bio prvi.
PARIZ, FRANCUSKA 7. PROSINCA 1972.
U to doba
napredno sjedište Mossada bilo je u Parizu.
Mike je, kao i mnogi drugi, živio u Parizu i operirao iz njega.
Dr. Hamshari, koji je živio u Parizu,
oženio se Francuskinjom i imao je kći Francuskinju.
I on je bio vrlo ugodan čovjek.
Miroljubiv.
Davao je intervjue o svojim miroljubivim namjerama.
Takvih napada nikad neće biti protiv Francuske
zbog njezina političkog položaja.
Možete li mirno živjeti u Francuskoj?
Bojite li se za svoj život?
Za sebe se ne bojim, ali mislim da ne treba izazivati vraga.
Izraelci su došli do zaključka da je on bio jedan od vođa
Crnog rujna u Europi.
Zato su morali nekako ubiti Hamsharija
u času kad njegove žena i kći ne budu uz njega.
Dr. Hamsharija nazvala je dotična Patricia Roxburgh,
kanadska fotografkinja i novinarka s pariškom adresom.
Imala je dobar lažni identitet. Zapravo se zvala Sylvia Raphael.
Rodila se u Južnoj Africi.
MOSSADOVA AGENTICA
Sylvia Raphael bila je jedna od slavnih izraelskih Amazonki.
Bila je Mossadova dobrovoljka. Nazvala je dr. Hamsharija
i rekla da ga želi intervjuirati.
Sastali su se u kafiću u Parizu.
Za to vrijeme dvojica Mossadovih agenata
ušli su u Hamsharijev stan
i podmetnuli bombu pod kućište njegovog telefona.
Idući dan,
kad su njegove žena i kći otišle iz stana,
dvoje ljudi došli su nasuprot njegove zgrade.
Jedno od njih u ruci ima daljinski upravljač.
Sylvia Raphael nazove Hamsharija
i kaže: „Jesam li dobila dr. Hamsharija?”
On kaže: „Jeste.”
Ona da znak kolegi koji pritisne gumb.
Bomba eksplodira
i smrtno ranjava Hamsharija
koji umire u francuskoj bolnici.
Hamshari je drugi.
Kad je ubijen,
moji kolege bili su jako ljuti na Mossad
što je došao poravnati račune
s nekim za koga mi nismo bili sigurni da je aktivist,
i to na ulici u Parizu, kao bilo koji kriminalac s Bliskog istoka.
TEL AVIV, IZRAEL
Dva mjeseca nakon Münchena
došli su mi agenti koji su radili na obavještajnim zadacima za Kidon.
Donijeli su fotografije iz zraka elitnih rezidencijalnih zgrada
u središtu Bejruta i rekli mi:
„Imamo popis ljudi koje treba neutralizirati.
Riješit ćemo to.”
U ove dvije zgrade u Ulici Verdun u Bejrutu
žive trojica terorista.
Jedan je Abu Youssef Al-Najjar,
glavni vođa operacija Crnog rujna.
Drugi je Kamal Adwan, također vođa operacija.
A treći je Kamal Nasser,
glasnogovornik terorističke organizacije PLO.
Pitao me:
„Misliš li da možeš isplanirati njihovo ubojstvo?”
Rekao sam mu da mislim da mogu.
Pitao me kako bih to izveo.
BEJRUT, LIBANON
Pristali smo raketnim čamcima na bejrutsku obalu.
Bilo nas je 15-orica. Da smo hodali skupa nakon ponoći,
bili bismo sumnjivi pa smo odlučili izgledati normalnije
tako što će se četvorica od nas preobući u žene.
Maskirali smo se, stavili perike…
Našminkali smo se ružem, maskarom, sjenilom.
Provezli smo se kroz grad.
Parkirali smo se 80-ak metara od zgrade i krenuli pješice.
Ja sam bio u vodećem paru.
Stavio sam glavu na rame kolegi koji je bio viši od mene.
Agent mi je glumio dečka.
Došli smo do odredišta.
Tri odreda koji su trebali ući u stanove
ušli su u stubište.
Ja sam čekao da jave da su stigli na lice mjesta.
Svi u isti mah aktiviraju eksplozive
i istovremeno uđemo.
Trojica terorista su ubijena.
Kad smo ušli u sobu jednog od njih,
supruga je stajala iza njega.
Pucali smo u njega pa je poginula i njegova žena.
U drugom neboderu
žena koja je stajala iza vrata
pokraj onih koja smo mi otvorili
već je bila ubijena.
Izašao je tamnoput muškarac u kožnoj jakni s brkovima.
Izvukao je pištolj i krenuo preko ceste prema nama.
Prišli smo da razjasnimo što se događa.
Promrmljao sam plavokosom: „Nemamo izbora.”
Još se sjećam šoka u njegovim očima
kad je vidio dvije djevojke kako rastvaraju jakne,
iz njih izvlače male strojnice i počinju pucati.
Dakle, izgubili smo element iznenađenja
prije nego što su svi odredi došli do vrata.
Pobjegli smo s ulice.
Pucnjava je trajala oko sedam minuta.
U roku od trideset minuta od iskrcavanja bili smo opet na moru
izvršivši zadatak.
Iako je svatko od nas bio meta,
BORAC FATAHA
izraelske agencije i Mossad imali su prioritete.
Zato su ubili Kamala Adwana, Kamala Nassera i Yousefa Al-Najjara.
Ta je ekipa…
Mossadu bila prioritet.
Zato ih je Mossad ubio 1973.
Usredotočili su se na Alija Hassana Salameha.
Ali Hassan Salameh bio je običan Palestinac,
ali imao je vlastitu priču.
Njegov otac Hassan Salameh
bio je jedan od palestinskih boraca koji su ubijeni ili mučeni
tijekom palestinske revolucije
u borbama između cionističkog pokreta
i palestinskih aktivista.
Stoga je mladi palestinski domoljub prišao pokretu Fatah
već vrlo rano, kad je završio studij 1964.
Bio je vrlo blizak s Jaserom Arafatom
uz kojega su ga vezali i osjećaji i krvno srodstvo.
Abu Hassan Salameh dobio je u Fatahu
važnu poziciju koja se zove središnji izvor.
Središnji izvor je osoba koji prati sve slučajeve
i operacije protiv Mossada i Izraela.
On je okupio međunarodnu ekipu Arapa
koja će pratiti
i progoniti članove Mossada.
Od toga časa postao je najveći neprijatelj Mossada,
a Golda Meir prozvala ga je čudnim imenom.
Nazvala ga je Crveni Princ.
Govorila je da to ime označava ubojicu
koji ih je stajao mnogo izraelske, židovske krvi.
Mnogi su Mossadovi ljudi i doušnici
tražili Alija Hassana Salameha.
Viđali su ga posvuda.
U Ženevi je, ali odlazi iz nje.
Ide na sjever, možda u Dansku.
Drugi pak libanonski doušnik javlja da putuje u Norvešku.
Dobili su informaciju da je Salameh u malom gradu Lillehammeru.
LILLEHAMMER, NORVEŠKA SRPANJ 1973.
Među Izraelcima koji su stigli u Lillehammer bio je Mike Harari.
Zatim Zvi Zamir, šef Mossada.
Među njima je bio i Dan Arbel.
AGENT MOSSADA
Bile su i bar dvije žene.
Jedna je bila Sylvia Raphael. Ona je uvijek bila tu.
A druga je bila Šveđanka Marianne Gladnikoff.
AGENTICA MOSSADA
Razdvojili su se.
Nadali su se da će ovdje vidjeti Salameha.
Ondje su našli Alija Hassana Salameha.
Sjedio je u kafiću na kavi i opušteno razgovarao.
Promatrali su ga i zamijetili mnogo toga što im je bilo čudno.
Prvo, stalno se posvuda vozio biciklom.
Izlazio je bez ikakve zaštite. Nitko ga nije čuvao.
Živio je u vrlo siromašnom stanu
u predgrađu Lillehammera.
Mossad je imao Salamehovu fotografiju koja je bila vrlo zrnata.
Sylvia Raphael bila je vrlo skeptična.
Smatrala je da to nije čovjek kojeg traže.
Ali Mike Harari i Zvi Zamir, šef jedinice,
bili su naviknuti da uvijek imaju pravo.
Naredili su da ga ubiju.
Navečer su opet vidjeli Salameha
kako s trudnicom ide u kino.
Izašli su ih kina.
Pratili su ih kad su ušli u autobus.
Pratili su ih autom kad su sišli s autobusa.
Ubili su Salameha i bili vrlo zadovoljni.
Uspjeh! Svaka čast. Idemo doma.
Ubojice su smjesta otišli. Otišli su i Hahari i Zamir.
Ali to nije bio Ali Hassan Salameh.
Ubili su pogrešnoga.
SLIJEDI: BOŽJI GNJEV, DRUGI DIO
Ubile su ga tajne službe, Mossad.
POGUBLJEN
Nije imao veze s Palestincima.
Golda je rekla: „Ovo je rat za zaštitu Izraelaca, a u ratu…
dođe i do pogrešaka.”
Ubojstva vođa Crnog rujna
bile su iznimno uspješne misije.
Ali preživio je jedino
Ali Hassan Salameh.
Jaser Arafat zadužio je Salameha
da uspostavi tajni kanal s CIA-om.
Mossad je odlučio poslati ženu.
„Moraš otići u Bejrut, a zadatak ti je…
da nekog ubiješ.”
VRHUNSKI ŠPIJUNI
Prijevod titlova: Ivan Zorić