Jim McKay vagyok, és élőben jelentkezem az ABC központjából.
A „derűs játékok” békéjéről szőtt álmok szertefoszlottak,
amikor ma hajnalban arab terroristák
gépfegyverrel támadtak az izraeli csapat szálláshelyére.
Ez a 31-es számú épület.
Azokat az ablakokat láthatják,
amelyek mögött jelenleg is nyolc-kilenc halálra rémült embert tartanak fogva.
Akkoriban a Fekete Szeptember volt a legveszélyesebb,
legvirulensebb palesztin terrorszervezet.
A reptérről kapott legfrissebb információ szerint elszabadult a pokol.
Éjfélre világossá vált, hogy a művelet kudarcot vallott,
és az összes túsz életét vesztette.
Golda Meir miniszterelnök számára ez volt az utolsó csepp a pohárban.
Azt mondta: „Küldjétek oda a fiúkat!”
A „fiúk” alatt a Moszad kommandósait értette.
A küldetés az „Isten haragja” nevet kapta, és az volt a célja,
hogy megtalálják és levadásszák
a Fekete Szeptember vezetőit.
Eljött az ideje, hogy a terroristákból
vadász helyett préda váljon.
KÖZPONTI HÍRSZERZŐ ÜGYNÖKSÉG
BIZALMAS
A KÉMEK VILÁGA
ISTEN HARAGJA MŰVELET – 1. RÉSZ
MÜNCHEN, NÉMETORSZÁG 1972
Az 1972-es müncheni olimpia
a németek számára a teljes rehabilitációt jelentette.
Ötkarikás játékokat azelőtt utoljára 1936-ban rendeztek Németországban,
a berlini olimpiát pedig nem más nyitotta meg,
mint Adolf Hitler.
A berlini olimpiát,
mely a tizenegyedik a modern kori olimpiai játékok történetében,
ezennel megnyitom.
Izrael számára komoly dilemmát jelentett,
hogy részt vegyen-e a németországi olimpiai játékokon.
A részvétel mellett döntöttek.
Kiváló sportolóink voltak, akik arról álmodtak,
hogy részt vegyenek az olimpián.
A mi csapatunkat erősítette a nyugati világ leggyorsabb futója,
és arra számítottunk, hogy elhozza az aranyat.
De mindnyájan nagy reményekkel érkeztek Németországba.
A németek az 1972-es játékokra
az 1936-os olimpia szöges ellentéteként tekintettek
a náci rezsim miatt.
Az eseményt „derűs játékokként” aposztrofálták,
és nem akarták, hogy a biztonsági személyzet jelenléte
látható legyen az olimpiai faluban.
Mindemellett alig volt biztonsági őr.
Amikor az izraeli nagykövetség megkérte a német olimpiai bizottságot,
hogy a sportolóinak védelmet biztosítson, a németek azt felelték:
„Ugyan, hová gondolnak? Az olimpia szelleme mindent átjár,
nem lesz itt semmi probléma.”
A nevem Avraham Melamed.
Az úszóválogatott tagjaként abban az időben
én voltam Izrael legeredményesebb sportolója a medencében.
OLIMPIAI FALU - MÜNCHEN, NÉMETORSZÁG 1972. SZEPTEMBER 5.
AZ IZRAELI KÜLDÖTTSÉG SZÁLLÁSA
Öt körül ébredtem, talán negyed hatkor.
A szomszéd lakásból hangokat hallottam.
Olyan volt, mintha bútorokat tologattak volna.
Kiabáltak is.
Aztán egy másik lakásból még hangosabb zaj hallatszott.
Gépfegyverrel lőttek.
Ezután minden elcsendesedett.
Az egyik sportlövő, aki a legfelső emeleten lakott,
lejött, és kérdezte, hogy hallottam-e, mi történt.
Azt mondta, palesztinok törtek be az épületbe, és túszokat ejtettek.
Nem tudtuk, mit tegyünk.
Kinéztünk az ablakon.
Először Munit láttam meg, a birkózót, aki holtan feküdt a járdán.
Akkor már tudtuk, hogy valami komoly dolog történik.
Úgy döntöttem, nem maradok.
Kinyitottam az ablakot, és kimásztam a lakás hátsó részénél.
Amint kijutottam az épületből,
egy német biztonsági őr letepert,
majd elvittek a helyszínről.
A rendőrség eleinte nem értette, mi történik.
Nem akarták elhinni, hogy terroristák hatoltak be az olimpiai faluba.
De kis idő múltán rájöttek, hogy…
egy csapat terrorista valóban túszokat ejtett.
Az ITN rendkívüli híreit látják a müncheni olimpiai faluból,
ahol ma hajnalban palesztin fegyveresek
megtámadták az izraeli küldöttség szálláshelyét.
Két sportolót lelőttek,
20 társukat, valamint a sportküldöttség hat további tagját pedig túszul ejtették.
A fegyveresek 250 Izraelben bebörtönzött arab fogoly szabadon bocsátását követelik,
legkésőbb déli 12 óráig.
A német kormánnyal folyamatos az egyeztetés.
NYUGAT-NÉMETORSZÁG
MÜNCHEN
JERUZSÁLEM
JERUZSÁLEM, IZRAEL SZEPTEMBER 5., 09:00
Jeruzsálemben voltam. Kora reggel hallottam a hírt a rádióban,
és egyből rohantam a miniszterelnökhöz.
A miniszterelnök a katonai főtitkártól, és a híradásokból már értesült az esetről.
Tehetetlenséget és szégyent éreztem amiatt,
hogy ilyen helyzetbe kerültünk.
Hogy palesztinok törhettek be az olimpiai faluba,
és ennyi izraelit túszul ejthettek,
ráadásul az egész világ szeme láttára.
Nagyon megrázó volt.
Az egész onnan indult, hogy a Nemzetközi Olimpiai Bizottság
nem volt hajlandó engedélyezni Palesztina részvételét
az olimpiai játékokon.
Felmerült a kérdés, hogy vajon miért utasítanak vissza.
Bár Palesztinát nem ismerték el önálló államként,
szerettük volna magunkra felhívni a nemzetközi közvélemény figyelmét.
De az izraeli sportolók megölése sosem volt cél.
1948-ban indult egy palesztin forradalmi mozgalom.
Azok az emberek, akiket annak idején elűztek az otthonukból,
a Nakba-napot azóta is gyászolták, és általánosságban a nyugatot,
de főként a zsidókat hibáztatták.
Az ő szemükben miattuk lett Izrael gyarmati állam,
ami ellen harcolni kellett, hogy visszaszerezzék a földjüket,
amit igazságtalanul vettek el tőlük.
Miután Jasszer Arafat átvette a PFSZ,
azaz a Palesztinai Felszabadítási Szervezet irányítását,
lényegében kijelentették, hogy a zsidóknak nincs joguk a saját államukhoz.
A zsidóság nem nemzet, hanem vallás.
Ebben a minőségükben élhetnek, ahol csak akarnak,
de semmi nem indokolja azt, hogy létezzen egy különálló, szabad,
szuverén zsidó-cionista egység, amit Izraelnek hívnak.
Golda Meirnek határozott álláspontja volt.
Miniszterelnöksége alatt
Izrael jó néhány terrortámadást elszenvedett,
mind belföldön, mind pedig külföldön.
Golda pedig úgy döntött,
hogy sosem enged majd a terroristák követeléseinek.
Bizonyos értelemben kissé paranoiás volt.
Úgy gondolta, a zsidókat mindenütt gyűlölik,
és az antiszemitizmus mindenütt erős.
A miniszterelnök asszony azonnal összehívott egy kormányülést.
Reggel 09:30 volt.
Az a döntés született,
hogy Izrael nem tárgyal a túszejtő palesztinokkal.
Ebben a konkrét esetben a Fekete Szeptemberrel álltak szemben.
A Fekete Szeptembert tulajdonképpen Jasszer Arafat alapította,
aki a PFSZ, azaz a Palesztinai Felszabadítási Szervezet feje volt,
illetve annak katonai szárnyát, a Fatahot is ő vezette.
Létrehozott egy új, szigorúan titkos terrorista csoportot,
ami lényegében egy földalatti mozgalmon belüli földalatti mozgalom lett.
A Fekete Szeptember 1970 szeptemberének emlékére jött létre.
Akkoriban Husszein jordán király volt hatalmon.
Husszein birodalmát megszállták,
és lényegében palesztin fegyveres erők irányították.
Husszein a hadseregével és tüzérségével harcba szállt a megszálló csapatok ellen.
A palesztinokat kegyetlenül lemészárolták.
A Fekete Szeptember a Fatah tagjainak egy szűkebb csoportja.
Nem tudom, hogy Arafat személyesen is támogatja-e a Fekete Szeptembert.
De ezeket az embereket, ezt a csoportot
a Fatah egyes vezetői támogatják.
Pontosan kik?
Konkrétan a Abu Youssef és Abu Iyad.
A müncheni művelet Abu Iyadhoz kötődik.
Az olimpia jó választás volt az ő szemszögükből,
hisz ez az esemény 50 évvel korábban is
százmilliókat nyűgözött le világszerte.
A küldöttségek sorra hagyják el a helyszínt.
Egyelőre várakozunk, de a hangulat kétségkívül egyre feszültebb.
A helyszínre érve
megtudtam a rendőrségtől, hogy én veszem át a parancsnokságot,
és tervezett támadást indítunk
az izraeli túszok kiszabadításáért.
Néhány terrorista fegyvert szegez azokra az ablakokra,
amelyekből két fej az imént kikandikált.
Ők lehetnek az őrszemek.
Bár hihetetlen, de mindez ezekben a pillanatokban történik,
a 20. olimpiai játékokon.
ÉLŐBEN MŰHOLDRÓL
Az érintett épület tetején várakoztunk,
és vártuk, hogy a rádión
megkapjuk a parancsot a felettesünktől, ami úgy hangzott volna: „napsugár”.
De…
hiába vártunk, a „napsugár” szó nem hangzott el.
Mindeközben…
néhány okos tévés elfoglalta a szomszédos épület tetejét,
hogy onnan filmezzenek minket.
A terroristák meg persze nézték a tévét, és meglátták,
hogy ott vagyunk a tetőn.
Ez volt az egyik oka annak, hogy az akció meghiúsult.
Aztán hirtelen azt mondták, jöjjünk le a tetőről,
és menjünk át Fürstenfeldbruckba.
Ott várakozott az a repülőgép,
amit a terroristák követeltek,
hogy szabadon és sértetlenül távozhassanak.
A terroristák kijelentették,
hogy egy meg nem nevezett országba kívánnak távozni,
miután a követeléseiket teljesítették.
Jelenleg közel 500 német rendőr veszi körbe a falut,
akik nehézgéppuska-állásokat létesítenek a téren,
valamint a tévéseket és a bámészkodókat is igyekeznek távol tartani.
Willy Brandt volt a német kancellár, aki Izrael-barát politikát folytatott.
Izrael mindössze annyit tehetett,
hogy arra kérte a német kormányt,
engedje be az országba a kommandósait,
a Moszad-ügynököket,
mert ők szeretnék megmenteni a túszokat.
A németek ezt a kérést azonban udvariasan visszautasították.
Csupán abba egyeztek bele,
hogy a Moszad vezetője, Zvi Zamir figyelemmel kísérhesse
a probléma megoldásának folyamatát.
Az a döntés született,
hogy a Moszad vezetőjét, Zvi Zamirt Németországba küldik.
A Moszad teljes neve
a Hírszerzés és Különleges Műveletek Intézete.
Gyakorlatilag az amerikai CIA megfelelője.
A müncheni események idején Zvi Zamir volt az, akit Golda Meir miniszterelnök
a Moszad vezetőjének nevezett ki.
Amikor Zvi Zamir megérkezett, a németek megmutatták neki a tervet,
amit a túszok megmentésére dolgoztak ki.
Úgy volt, hogy mind a túszokat, mind pedig a terroristákat
a reptérre viszik helikopterrel, ahol egy Lufthansa gép várt,
hogy elvigyen mindenkit Kairóba, beleértve a túszokat is.
A terroristák azt mondták, ha majd megérkeztek Kairóba,
elengedik a túszokat.
Az volt a terv, hogy mikor a terroristák felszállás előtt ellenőrzik a gépet,
a mesterlövészek végeznek velük.
A repülőgépben lévő kommandósoknak pedig a többi terroristát kellett kiiktatnia.
Így akarták megmenteni a túszokat.
Zamir igazából ezt jó tervnek tartotta.
Nem is a tervvel volt a gond.
A gond a terv kivitelezésével volt.
A túszokat busszal vitték
az olimpiai faluhoz közeli helikopter-leszállóhelyre,
onnan pedig két helikopterrel repültek át
a Münchenhez közeli fürstenfeldbrucki repülőtérre.
Zvi felment a tetőre, és onnan figyelte az eseményeket.
Azonnal látta, hogy gond van, a dolgok ugyanis nem a terv szerint alakultak.
Megtörtént a legrosszabb.
A terroristák vezetői felszálltak a gépre.
De rájöttek, hogy csapdába csalták őket, és a gép nem megy sehová.
A túszejtők fel akartak szállni egy gépre, ami egy arab országba vitte volna őket.
A német kormány szerint azonban
ez biztos halált jelentett volna az izraeliek számára,
ezért a túszejtőket mindenképp ki akarták iktatni a reptéren.
A németek elismerték, hogy a rendőrök lőttek először.
Kitört a pánik. Koromsötét volt, nem láttunk semmit.
RENDŐRSÉG
Fedezékben kellett maradnunk, hogy ne lőjenek le a saját kollégáink.
Aztán hirtelen lángra kapott a helikopter.
A fegyveresek, akiket nem lőttek le, tüzet nyitottak a túszokra.
A palesztinok kézigránátokat dobtak a helikopterekbe,
az izraeli túszok pedig az ülésekhez voltak kötözve.
Mindenki bennégett, és meghalt.
SZÖVETSÉGI HATÁRRENDÉSZET
Golda az otthonában tartózkodott néhány prominens miniszter társaságában,
és ellentmondásos információkat kaptak arról,
mi történt az akció során.
Aztán éjjel egy óra körül
azt a hírt kapták, hogy a művelet sikeres volt.
Az összes olimpikont elengedték, és már biztonságban vannak,
a terroristákat pedig megölték.
Mindenki megkönnyebbülten felsóhajtott,
hisz egész éjjel rettentő feszült volt a hangulat.
KISZABADÍTOTTÁK A TÚSZOKAT
A szeptember 5-én kapott jelentés alapján
a német kormány és a német média rendkívül pozitívan reagált.
Ki is adtak egy nyilatkozatot, miszerint a mentőakció
sikeres volt, és a túszokat kiszabadították.
Akkor érkezett a hívás Zvicka Zamirtól.
Talán hajnali 03:10 lehetett. Azt mondta:
„Golda, mind meghaltak. Láttam őket.
Senki sem élte túl.”
Belegondolni is szörnyű,
mit érezhettek az emberek, amikor megtudták, mi történt.
Az egész nemzet gyászolt.
Egyik pillanatban még teljes eufóriában ünnepelték a túszok kiszabadítását,
a következő pillanatban pedig összeomlottak.
Németország számára ez valóságos katasztrófa volt.
Nem kérték az izraeliek segítségét, mert maguk akarták megoldani a problémát.
A német politikusok azt hitték, képesek kezelni a helyzetet,
de tévedtek.
Ez volt a gond.
Az egyik szemtanú, aki a reptéren volt, azt mondta,
sosem látott még ilyen szörnyűséget.
Rettenetes tragédia volt,
Zvi Zamir, a Moszad vezetője ráadásul a helyszínről követte az eseményeket,
és ott szembesült vele, hogy a terv nem válik be.
Feszülten figyeltük, mit mondanak a rádióban.
Aztán jött az a bizonyos bejelentés.
Apám mondása, hogy a vágyaink és a félelmeink ritkán válnak valóra.
Erre a mai események rácáfoltak.
Amint megtudtuk, tizenegy túsz volt.
Ketten még a szobájukban haltak meg tegnap reggel.
Kilencen pedig ma este estek áldozatul a reptéren.
Mind meghaltak.
Még most is beleborzongok, ha eszembe jut.
Pár percig néma csendben voltunk.
Mindnyájan a gondolatainkba merültünk, meg sem mertünk szólalni.
Úgy éreztük, nem lenne helyénvaló.
BEN-GURION NEMZETKÖZI REPÜLŐTÉR TEL-AVIV, IZRAEL
Emlékszem a fotókra és a tévéközvetítésekre,
ahogy a koporsókat kiemelték a repülőgépből.
AZ IZRAELI SPORTOLÓK SÍRJAI TEL-AVIVI TEMETŐ, IZRAEL
Mindenkit sokkolt az eset.
Rettenetesen frusztráló volt, hogy ilyesmi megtörténhetett.
Golda Meir beszédében azt mondta, a történelemben másodszor történt meg,
hogy zsidókat mészároltak le német földön.
Tisztelt ház!
az Izrael-ellenes terrorszervezetek háborúja elleni küzdelem
alapvető kötelességünk.
A terrorcselekmények fokozódnak,
ezért fontos, hogy az eddiginél is felkészültebbek legyünk a háborúra.
Golda Meir bosszút esküdött.
És nem csak ő.
A teljes kabinet bosszút akart állni.
Két férfi aztán felkereste Goldát.
Elmentek hozzá és elmondták,
hogy a terrorcselekményt a Fekete Szeptember hajtotta végre,
és ideje lenne felszámolni ezt a szervezetet.
Már így is rengeteg vér tapadt a kezükhöz, és nyilvánvaló volt, hogy nem állnak le.
Egy kígyónak mindig a fejét kell levágni,
így most is a szervezet vezetőjét kellett kiiktatni ahhoz,
hogy sikerüljön felszámolni a Fekete Szeptembert.
Ehhez ki kellett küldeni
egy csapat izraeli kommandóst
azokba az országokba, ahol a Fekete Szeptember vezetői
már egy következő akción dolgoztak, és le kellett számolni velük.
Golda Meir miniszterelnöksége alatt
habozás nélkül jóváhagyott minden arab földön lévő
terrorista célpont ellen folytatott megelőző vagy megtorló támadást.
De határozottan elutasított minden olyan javaslatot,
amely szerint Izraelnek szuverén, baráti országokban kellene
terrorista célpontokat támadnia, főleg Európában.
De a müncheni mészárlás mindent megváltoztatott.
Ez már Goldának is túl sok volt.
Azonos állásponton volt a Kneszet tagjaival, akik azt mondták,
eljött az ideje annak, hogy a terroristákból
vadász helyett préda váljon.
Golda ugyanakkor hangsúlyozta,
hogy mindent meg kell tenni annak érdekében,
hogy ártatlan embereknek ne essen bajuk.
Izrael egyedülálló.
Izrael egy egész biztonsági apparátust fejlesztett ki arra,
hogy azokat is megbüntesse, akikben már a bűncselekmény szándéka felmerül.
Nem Izrael az egyetlen ország a világon, amely alkalmazza az…
úgynevezett „célzott likvidálást”, az „időzített bombák” hatástalanítását.
Erre az Egyesült Államokban és másutt is volt már példa.
A történtek jelentősége tehát az,
hogy ha Izrael biztonsági doktrínája
a védelem, a megelőzés és az elrettentés szükségességén alapul,
akkor a müncheni mészárlásra adott reakció
az említettek közül a harmadikkal indokolható.
Ami az elrettentés.
Golda Meir nagyon eltökélt volt,
de nem akart egyedül döntést hozni.
Így a védelmi miniszter, Moshe Dayan,
és két másik, a biztonsági kérdésekben jártas miniszter bevonásával
létrehozta az úgynevezett X Bizottságot,
hogy a Moszad ajánlása alapján eldöntsék,
ki legyen a célpont.
TEL-AVIV, IZRAEL
A támadást követő napon a miniszterelnöki hivatal azt a döntést hozta,
hogy megtervez egy bosszúhadműveletet, melynek az „Isten haragja” nevet adta.
Létrehozták a Kidon nevű szervezetet, amely a Moszad elit alakulataként
a célzott likvidálások előkészítéséért és végrehajtásáért felelt.
Az alapelv az volt, hogy „nem beszélsz, ölsz.”
Csakhogy egy szűk körhöz így is eljutottak információk,
így hamar kiderült, hogy Izrael állt a dolgok mögött.
A Kidon a Moszad műveleti részlegének egyik alegysége volt.
Azonosítaniuk kellett a célpontot,
előkészíteni az akciót, majd kiiktatni a célszemélyt.
Szerencsére alkalmas emberekből nem volt hiány.
Készült egy lista a célszemélyek nevével, majd megindult a keresés.
A Kidon számos műveletét Mike Harari irányította.
Vérbeli titkos ügynök volt.
Ő volt a Moszad egyik alapítója is.
RÓMA, OLASZORSZÁG 1972. OKTÓBER 16., 22:00
Az első célszemély Rómában volt.
Abdel Zwaiter.
Egy végtelenül szelíd, kedves ember volt.
Egy költő.
Csakhogy a szelíd külső
ördögi elmét rejtett.
Kisebb műveleteket tervezett és vezetett Izrael ellen.
Abdel Zwaiter vacsora után tartott hazafelé,
ám a lépcsőházban, a liftnél…
két izraeli tiszt várt rá,
akik lelőtték.
Ő volt az első.
PÁRIZS, FRANCIAORSZÁG 1972. DECEMBER 7.
Akkoriban a központ,
a Moszad legfőbb központja Párizsban volt.
Így Mike, mint ahogy sok mást tiszt is, Párizsban élt és tevékenykedett.
Dr. Hamshari, aki Párizsban élt,
egy francia nőt vett feleségül, és egy kislányuk is született.
Ő is egy kifejezetten rokonszenves férfi volt.
Egy békeszerető ember.
Ennek több interjúban is hangot adott.
Franciaországot soha többé nem érheti ilyen támadás a politikai helyzete miatt.
Tud békében élni Franciaországban?
Nem félti az életét?
A sajátomat nem, de azért nem akarom kísérteni a sorsot.
Izraelben arra a jutottak, hogy ő volt
a Fekete Szeptember szervezetének egyik vezetője Európában.
Akkor akarták likvidálni Hamsharit,
amikor a felesége és a gyermeke nem volt a közelben.
Dr. Hamsharit felhívta egy bizonyos Patricia Roxburgh,
egy kanadai származású fotós,
aki Párizsban élt, és újságíróként is dolgozott.
Ez tökéletes fedősztorinak bizonyult.
A hölgyet valójában Sylvia Raphaelnek hívták,
és Dél-Afrikában született.
Sylvia Raphael egy igazi izraeli amazon volt.
Önkéntesként szolgált a Moszadban. Felhívta Dr. Hamsharit,
és azt mondta, interjút akar vele készíteni.
Egy párizsi kávézóban találkoztak.
Ezalatt pár Moszad-ügynök
behatolt Hamshari lakásába,
és egy robbanószerkezetet erősített a telefonasztala alá.
Másnap,
miután Hamshari felesége és gyermeke elhagyta a lakást,
két férfi állt meg a házzal szemben.
Az egyikük kezében egy távirányító volt.
Sylvia Raphael felhívta Hamsharit,
és azt kérdezte, vele beszél-e.
Mikor Hamshari azt mondta, igen,
Sylvia erre jelzett a kollégájának, aki megnyomta a gombot.
A bomba felrobbant,
Hamshari pedig halálos sérülést szenvedett,
és egy francia kórházban életét vesztette.
Ő volt a második.
Amikor Hamsharit megölték,
a kollégáim nagyon fel voltak háborodva, és nehezteltek a Moszadra,
amiért leszámoltak valakivel,
akiről nem is tudtuk biztosan,
hogy egy volt-e a közel-keleti rosszfiúk közül,
akik aktivistaként tevékenykedtek Párizsban.
TEL-AVIV, IZRAEL
Két hónappal München után
megkeresett néhány hírszerző tiszt a Kidontól.
Légi felvételeket mutattak egy elegáns épületegyüttesről,
ami Bejrút központjában állt, és azt mondták,
azt a feladatot kapták,
hogy semlegesítsenek bizonyos embereket, vagyis nekik kell tisztogatni.
A bejrúti Verdun utcában állt két épület,
ahol három terrorista lakott.
Egyikük Abu Youssef Al-Najjar volt,
a Fekete Szeptember legfelsőbb operatív vezetője.
Kamal Adwan szintén operatív vezető volt a szervezetnél,
Kamal Nasser, a harmadik pedig
A Palesztinai Felszabadítási Szervezet szóvivője volt.
A tisztek azt kérdezték, meg tudom-e tervezni
a három terrorista likvidálását.
Azt feleltem: „Azt hiszem, igen.”
Megkérdezték, mik az ötleteim.
BEJRÚT, LIBANON
Hajóval érkeztünk Bejrútba.
Ott voltunk tizenöten éjfél után Bejrútban.
Nem akartunk gyanút kelteni, így az volt a terv,
hogy négyen közülünk nőnek álcázzák majd magukat.
Volt mindenünk. Paróka…
rúzs, szempillaspirál, kék szemceruza…
Kocsival mentünk a városba.
Úgy 70 méterre álltunk meg az épülettől, és onnan gyalog mentünk tovább.
Én mentem elöl.
Egy magasabb tiszt vállára hajtottam a fejem,
úgy tettem, mintha a barátnője lennék.
Amikor odaértünk,
a három osztag, amelyiknek be kellett hatolni a lakásokba,
bementek a lépcsőházba.
Én vártam a jelzésre, hogy beértek.
Egyszerre nyomták meg a gombokat, és a robbanótöltetek berobbantak.
Egyszerre hatoltunk be a lakásokba is, és likvidáltuk a három terroristát.
Az egyik lakásban azzal szembesültünk,
hogy a célszemély mögött ott áll a felesége.
Mikor a terroristát lelőttük, a felesége is meghalt.
A másik lakásban
szintén volt egy nő, aki a mögött az ajtó mögött állt, amit berobbantottunk,
így ő is meghalt.
Az utca túloldalán megjelent egy bőrdzsekis, bajszos, sötét bőrű férfi.
Elővett egy fegyvert, és elindult felénk.
Miután felmértük a helyzetet,
azt mondtam: „Nincs más választásunk.”
Emlékszem, a pasas teljesen ledöbbent,
amikor meglátta, ahogy két fiatal nő
előránt egy-egy félautomata géppisztolyt a kabátja alól, majd tüzet nyit.
Tehát igazából már azelőtt lelepleződtünk,
mielőtt a lakásokhoz értek volna az osztagok.
Ezután sietve elhagytuk azt az utcát.
A lövöldözés legfeljebb hét percig tartott.
Még 30 perc sem telt el azóta, hogy partra szálltunk,
de már újra a tengeren voltunk.
Az akció sikeres volt.
Bár mindegyikünk célpont volt,
FATAH HARCOS
az izraeli hírszerzésnek és a Moszadnak voltak prioritásai.
Kamal Adwan, Kamal Nasser, Youssef Al-Najjar.
Ők hárman voltak…
a Moszad legfőbb célpontjai.
Így 1973-ban levadászták és megölték őket.
Ezután Ali Hasszán Szalameh került célkeresztbe.
Ali Hasszán Szalameh egy egyszerű palesztin állampolgár volt,
de volt egy sajátos narratívája.
Az édesapja, Hasszán Szalameh
egyike volt azoknak a palesztin fegyvereseknek,
akik mártírhalált haltak a palesztin forradalom idején
a cionista mozgalom
és a palesztin fegyveresek közötti harcokban.
1964-ben, egyetemi tanulmányainak befejezése után úgy érezte,
palesztin hazafiként csatlakoznia kell az akkor még fiatal Fatah mozgalomhoz.
Tagja volt Jasszer Arafat bizalmi körének,
akikhez nemcsak érzelmi, hanem rokoni szálak is fűzték.
Abu Hasszán Szalameh lett a Fatah úgynevezett központi forrása,
vagyis a szervezet legfontosabb embere volt.
A központi forrás az a személy, aki nyomon követi
az Izrael és a Moszad elleni összes eseményt és műveletet.
Létrehozott egy nemzetközi arab csapatot,
hogy felkutathassa
és levadászhassa a Moszad embereit.
Ettől a pillanattól kezdve ő lett Moszad első számú ellensége.
Golda Meir különös névvel illette.
Úgy hívta, „A Vörös Herceg.”
Azt mondta, azért nevezi így, mert ő egy gyilkos,
akinek számtalan izraeli, zsidó ember vére szárad a lelkén.
Ali Hasszán Szalameh-t rengeteg Moszad-ügynök,
informátor és titkosrendőr kereste.
Mindenfelé látták.
Mikor Genfben lefülelték, már épp elutazott.
Északra ment, mégpedig Dániába.
Egy libanoni informátor látta is őt, de akkor már úton volt Norvégiába.
Egy helyi informátor jelentette,
hogy Szalameh egy Lillehammer nevű városkában tartózkodik.
LILLEHAMMER, NORVÉGIA 1973. JÚLIUS
Az izraeliek tehát Lillehammerbe mentek.
Ott volt Mike Harari, Zvi Zamir, a Moszad vezetője,
és egy Dan Arbel nevű úriember is.
DAN ARBEL MOSZAD-ÜGYNÖK
Két nő is volt a csapatban.
Az egyik természetesen Sylvia Raphael, aki mindenütt ott volt,
és egy svéd hölgy, Marianne Gladnikoff.
MARIANNE GLADNIKOFF MOSZAD-ÜGYNÖK
Szétszóródtak.
Keresték a helyet, ahol Szalameh-t nyakon csíphetik.
Meg is találták.
Nyugodtan ücsörgött egy kávézóban, egy feketét kortyolgatott, beszélgetett.
Mialatt Szalameh-t megfigyelték, jó néhány furcsa dolog feltűnt.
Először is, a pasas kerékpárral járt.
Védelem nélkül ment emberek közé. Senki sem őrizte.
Egy egyszerű, szegényes lakásban lakott
Lillehammer külvárosában.
A Moszadnak egyetlen rossz minőségű, szemcsés fotója volt Szalameh-ról.
Sylvia Raphael rendkívül szkeptikus volt.
Azt mondta, szerinte az az ember nem Szalameh.
De Mike Harari és Zvi Zamir, a kommandósok vezetője,
akik megszokták, hogy mindig igazuk van, kiadták a parancsot a férfi megölésére.
Este újra meglátták Szalameh-t,
aki épp moziba ment egy terhes nővel.
Aztán kijöttek.
Buszra szálltak.
A moszadosok követték a buszt, hogy ott legyenek, amikor leszállnak.
Lelőtték Szalameh-t, és örültek, hogy a küldetést teljesítették.
„Sikerült, jók voltunk, mehetünk haza.”
A lövészek, Harari és Zamir haza is mentek.
Csakhogy az áldozat nem Ali Hasszán Szalameh volt.
Egy másik fickót öltek meg.
JÖN: ISTEN HARAGJA MŰVELET – 2. RÉSZ
Azt a férfit megölte az izraeli titkosszolgálat, a Moszad.
KIVÉGEZTÉK
Nem is állt kapcsolatban a palesztinokkal.
Golda azt mondta, ez az izraeli emberek életéért folytatott háború,
és egy háborúban
történnek hibák.
A Fekete Szeptember vezetőinek kiiktatása
egy rendkívül sikeres akció volt.
Csakhogy maradt egy túlélő.
Ali Hasszán Szalameh.
Jasszer Arafat megbízta Ali Hasszán Szalameh-t,
hogy hozzon létre egy titkos csatornát a CIA-val.
A Moszad úgy döntött, hogy ezúttal egy nőt vet be.
Azt mondták, Bejrútba kell mennie, és az lesz a feladata,
hogy megöljön valakit.
A KÉMEK VILÁGA
A feliratot fordította: Usztics Lili