Jeg heter Jim McKay. Jeg sender direkte fra ABCs hovedkontor.
Freden ble brutt i "De fredelige olympiske lekene"
da arabiske terrorister med maskingevær angrep det israelske laget.
Dette er bygning nummer 31.
Vi zoomer inn på vinduene nå.
Bak vinduene blir åtte eller ni livredde mennesker holdt til fange.
Svart september var i det øyeblikket den farligste
og mest aggressive palestinske terrororganisasjonen.
Siste nytt fra flyplassen er at helvete har brutt løs.
Ved midnatt var det klart at operasjonen hadde mislyktes,
og alle gislene var døde.
Golda Meir var statsminister.
For henne var dette å gå for langt.
Golda sa: "Send guttene."
Det var en spesialkommando fra Mossad.
Oppdraget ble kalt "Guds vrede",
og målet var å finne og drepe
Svart septembers ledere.
Det er på tide at terroristene
blir jaget fremfor å jage.
KLASSIFISERT
SPIONER: PÅ HEMMELIG OPPDRAG
OPERASJON GUDS VREDE - DEL 1
MÜNCHEN I TYSKLAND - 1972
De olympiske lekene i München i 1972,
representerte nesten total rehabilitering for det tyske folket,
Tyskland arrangerte sist gang OL i 1936,
og mannen som åpnet OL i Berlin
var ingen ringere enn Adolf Hitler.
Jeg erklærer Berlin-lekene,
hvor vi feirer den ellevte Olympiaden i den moderne æraen,
for åpnet.
For israelerne var det et stort problem å avgjøre om Israel
skulle delta i OL på tysk territorium.
De bestemte seg for å delta.
Vi hadde en gruppe med gode idrettsutøvere som hadde drømt om den dagen
de skulle delta i OL.
Vi hadde vestens raskeste løper,
og vi forventet at hun skulle vinne en OL-medalje.
Alle hadde store forhåpninger.
Tyskerne så på OL i München i 1972
som en antitese til OL i 1936
under nazistregimet.
De ville presentere "De glade olympiske leker".
De ville ikke ha sikkerhetsvakter
synlige i OL-landsbyen,
og det var nesten ingen sikkerhetstiltak.
Da den israelske ambassaden henvendte seg til den tyske olympiske komiteen
og ba dem om å gi beskyttelse til de israelske idrettsutøverne, sa de:
"Hva snakker dere om? Det er en olympisk ånd her.
Ingenting kommer til å skje."
Jeg heter Avraham Melamed.
Jeg konkurrerte som svømmer, og på den tiden,
var jeg Israels beste representant i svømmebassenget.
OL-LANDSBYEN, MÜNCHEN I TYSKLAND 5. SEPTEMBER 1972
DEN ISRAELSKE DELEGASJONEN
Jeg våknet rundt klokken kvart over fem.
Jeg hørte lyder fra naboleiligheten,
og det hørtes ut som noen
flyttet møbler frem og tilbake, det var roping og skriking.
Så kom det høyere lyder fra den andre leiligheten.
Det hørtes som maskinpistoler.
Så ble det stille.
En av skarpskytterne, som bodde i en toppleilighet,
spurte meg: "Har du hørt hva som skjedde?
Noen palestinere har tatt gisler."
Vi visste ikke våre arme råd.
Vi så ut av vinduet.
Jeg så bryteren Muni ligge død på fortauet.
Vi innså at dette var alvor.
Jeg ville ikke være der lenger.
Jeg åpnet vinduene og gikk ut på baksiden av leiligheten.
Da jeg gikk ut av leiligheten,
ble jeg taklet av en tysk sikkerhetsvakt og ført bort.
Politiet forsto ikke hva det handlet om.
De trodde ikke at terrorister kunne trenge seg inn i OL-landsbyen.
Etter en stund innså de at vi faktisk…
At vi har en gruppe terrorister som har tatt gisler.
ITN rapporterer fra OL-landsbyen i München,
hvor bevæpnede palestinske geriljaer raidet rommene til det israelske laget.
Bevæpnede menn drepte to israelere
og holder 20 utøvere og seks tjenestemenn som gisler.
Geriljaene krever løslatelse av 250 arabiske fanger i Israel,
og har satt kl. 12 som frist for løslatelsen.
De forhandler med den tyske regjeringen.
VEST-TYSKLAND
MÜNCHEN
JERUSALEM I ISRAEL 5. SEPTEMBER, KL. 9
Jeg var i Jerusalem. Jeg hørte nyhetene på radioen,
og dro til statsministerens kontor.
Statsministeren hørte det fra forsvarsministeren
og i nyhetssendinger.
Jeg følte på en hjelpeløshet, en slags skamfølelse.
Hvordan kunne vi havne i en situasjon
der palestinerne kunne trenge seg inn i OL-landsbyen
og holde så mange israelitter som gisler
med hele verden som publikum?
Det var en veldig sjokkerende situasjon.
Det hele begynte da Den internasjonale olympiske komiteen
nektet å inkludere Palestina og det palestinske laget
i de olympiske lekene.
Der startet tanken: "Hvorfor avviser de oss?"
Det var fordi ikke ble ansett som en stat,
og vi ville at offentligheten skulle vite om vår sak.
Å drepe israelere var aldri intensjonen.
I 1948 oppsto det en palestinsk revolusjonær bevegelse.
De som ble drevet fra sine hjem og anså det som en katastrofe,
la skylden på vestlige land, og særlig jødene.
I deres øyne gjorde jødene Israel til en kolonistat.
De måtte kjempe imot dette og gjenvinne deres land,
som de anså som urettferdig konfiskert.
PLO, Palestinas frigjøringsorganisasjon, som ble overtatt av Yasir Arafat,
uttalte at jødene ikke har rett til sin egen stat.
Jødene er ikke en nasjon, de er en religion.
Det betyr at de kan leve hvor de vil,
men det fins ingen grunn til at de skal ha
en egen suveren jødisk-sionistisk-stat ved navn Israel.
Golda Meir var bestemt i sin sak.
I løpet av sin tid som statsminister
opplevde Israel mange terrorhendelser,
både på israelsk jord og i utlandet.
Goldas standpunkt var
å aldri gi etter for terroristenes krav.
På en måte var hun litt paranoid.
Hun sa alltid at jødene var hatet.
Hun sa at antisemittismen var svært utbredt.
Statsminister innkalte til et regjeringsmøte
klokken 09.30 om morgenen.
Avgjørelsen da var
at Israel ikke skulle forhandle med de palestinske gisseltakerne.
I denne saken var det Svart september.
Svart september ble opprettet av Yasir Arafat,
lederen av PLO, den palestinske frigjøringsorganisasjonen,
og dens militære fløy kalt Fatah.
Han skapte en topphemmelig, ny terroristgruppe,
som som var slags en undergruppe i en undergrunnsorganisasjon.
Svart september var til minne om september 1970,
da kong Hussein av Jordan,
hvis kongerike faktisk ble overkjørt
og nesten styrt av grupper av bevæpnede palestinere,
sendte hæren sin på palestinerne.
Det var en brutal massakre av palestinere.
Svart september er en gruppe mennesker fra Fatah.
Ja, Arafat selv.
Jeg vet ikke om han støtter Svart september eller ikke.
Disse menneskene, eller denne gruppen,
støttes av noen Fatah-ledere.
Hvilke?
Abu Youssef og Abu Iyad.
Jeg vet at Abu Iyad planla München-angrepet.
TIDLIGERE STATSMINISTER I ISRAEL
Å angripe OL var et godt valg, sett fra deres perspektiv,
for selv da, for 50 år siden,
ble hundrevis av millioner fascinert av denne globale hendelsen.
Delegasjoner fortsetter fremover.
Folk her venter.
Stemningen er uten tvil mer anspent.
Etter jeg ankom stedet,
fortalte politiet meg at jeg skulle lede
en planlagt aksjon
for å befri de israelske gislene.
Vi blir fortalt at menn med våpen sikter på rommene hvor to hoder
akkurat viste seg, de arabiske geriljaspeiderne.
Dette skjer nå, om du kan tro det,
på de olympiske lekene.
DIREKTE
Vi inntok posisjon på taket av bygningene
og jeg ventet ved radioen
på klarsignalet fra sjefen som skulle gis med kodeordet "solskinn",
og…
kodeordet kom aldri.
I mellomtiden
hadde et filmcrew inntatt posisjon på naboblokken
og filmet ned på taket vårt.
Dermed kunne terroristene
se posisjonen vår på TV.
Det var en av grunnene til at det ble avbrutt.
De sa plutselig at vi skulle gå ned fra taket
og dra til Fürstenfeldbruck.
Der sto det et fly klart,
og terroristene krevde
fri passasje og fritt leide.
Geriljaene har kunngjort at de krever å få fly ut av Tyskland,
til en ukjent destinasjon, når kravene deres er møtt.
Nesten 500 tyske politifolk har sperret av byen
og setter opp tunge maskingevær på torget.
De holder kameramenn, journalister og tilskuere unna.
Willy Brandt var statsminister, en god venn av Israel,
og alt Israel kunne gjøre
var å spørre den tyske regjeringen
om de kunne sende kommandosoldatene eller spesialsoldatene sine,
Mossad-agentene, for å prøve å redde gislene,
og tyskerne nektet høflig.
Det eneste de aksepterte
var at lederen av Mossad, Zvi Zamir, kunne se på
prosessen med å løse problemet.
Avgjørelsen ble dermed
at lederen av Mossad, Zvi Zamir, skulle reise til Tyskland.
Mossads fulle navn er Spesialinstitusjonen for spesialoppdrag.
Det er det samme som CIA i Amerika.
Under München-hendelsen ble han utnevnt som leder for Mossad
av vår statsminister, Golda Meir.
Da Zvi Zamir kom, viste tyskerne ham planen,
hvordan gislene skulle reddes.
Planen var at helikoptre
skulle frakte gislene og terroristene til flyplassen,
der et Lufthansa-fly skulle vente på dem
og deretter frakte dem og gislene til Kairo.
Når de var trygt fremme i Kairo, skulle de frigi gislene.
Når de skulle gå fra helikoptrene for å sjekke flyet,
skulle skarpskyttere skyte og drepe dem.
Det skulle også være soldater som ventet på dem inne i flyet,
som skulle drepe de andre.
Slik skulle de redde gislene.
Zamir syntes det var en god plan.
Planen var ikke problemet.
Gjennomføringen av planen var problemet.
Gislene ble fraktet med buss
til en heliport nær OL-landsbyen.
Derfra fløy de i to helikoptre
til flyplassen i Fürstenfeldbruck, nær München.
Zvi gikk opp på taket og fulgte alt derfra.
Han innså straks at det var et problem.
Ting gikk ikke som planlagt.
Det verste tenkelige skjedde.
Terroristene gikk bort til flyet.
De fant ut at det var en felle. Det var ikke et ekte fly.
Der skulle de ha gått om bord for å fly til en arabisk nasjon.
Den tyske regjeringen tror at det ville vært en sikker død for israelerne,
og de skulle prøve å uskadeliggjøre eller drepe geriljaene på flyplassen.
De innrømmer at politiet åpnet ild først.
Det var panikk. Det var på natten og helt mørkt.
POLITI
Vi måtte bli under dekning for å ikke bli skutt av våre egne.
Plutselig sto helikopteret i fyr.
Geriljaene som ikke ble truffet skjøt mot gislene.
Palestinerne kastet håndgranater inn i helikoptrene,
der de israelske gislene var bundet fast til setene.
Disse menneskene døde og brant.
JERUSALEM I ISRAEL 6. SEPTEMBER, KL. 1.00
Golda var i huset sitt med noen fremtredende ministre,
og de fikk motstridende informasjon om hva som foregikk i München.
Rundt klokken ett morgenen etter
kom det informasjon om at operasjonen var vellykket.
Alle utøverne var løslatt og trygge, og alle terroristene var drept.
Det var et lettelsens sukk i Goldas hus
fordi det hadde vært en natt med ekstrem spenning.
GISLENE BEFRIDD ETTER KAMP
Rapportene som kom på kvelden den femte september,
fra den tyske regjeringen og fra tyske medier,
var veldig positive.
De rapporterte at redningsaksjonen
var vellykket og alle gislene ble frigitt.
Så kom det en telefon fra Zvi Zamir.
Det var klokken 03.10, og han sa:
"Golda, alle er døde. Jeg så dem. Ingen overlevde."
Du kan forestille deg
sorgen folk følte da denne nyheten kom.
Hele nasjonen var i sorg.
Det gikk fra et euforisk øyeblikk med feiring av frigivelsen
til en dyp depresjon på et øyeblikk.
Det ble en katastrofe for Tyskland.
De ba ikke israelerne om hjelp, fordi de ville gjøre det selv.
Tyske politikere trodde vi var gode nok til å klare det selv,
men vi var ikke det.
Det er problemet.
Åstedet på flyplassen ble av et øyenvitne beskrevet som
"Det verste jeg har sett."
Det var en forferdelig tragedie, og forestill deg Zvi Zamir, Mossads leder,
som ser på dette og innser at det ikke kan lykkes.
Vi satt klistret til radioen.
På et tidspunkt kom de med en kunngjøring.
Far sa: "Vårt største ønske og verste frykt skjer sjeldent."
Det vi fryktet mest, skjedde i kveld.
De har nå sagt at det var elleve gisler.
To ble drept på rommene sine i går.
Ni ble drept på flyplassen i kveld. Alle er døde.
Jeg får frysninger av å tenke på det.
Men vi var stille i flere minutter.
Alle satt med tankene sine og var redde for å si noe…
Det var ingenting passende å si.
BEN GURION FLYPLASS TEL AVIV I ISRAEL
Jeg husker bildene og TV-sendingen
der de bar kistene ut av flyet.
GRAVENE TIL DE ISRAELSKE ATLETENE TEL AVIV KIRKEGÅRD I ISRAEL
Det var et sjokk for offentligheten.
En stor frustrasjon. "Hvordan i helvete kunne det skje?"
Golda Meir holdt en tale og sa:
"For andre gang blir jøder drept, massakrert på tysk jord."
Medlemmer av Knesset,
å kjempe mot anti-israelske terrororganisasjoner
er vår naturlige plikt.
Terroraktiviteten utvikler seg stadig,
og vi må forberede oss på denne krigen enda bedre enn vi har gjort hittil.
Golda Meir oppfordret til hevn.
Det var ikke bare henne.
Hele kabinettet ba om hevn.
Så får Golda besøk av to menn.
De kom til Golda og sa: "Hør her. Svart september sto bak dette.
Vi må sette en stopper for denne organisasjonen."
De hadde en en voldelig historie, og de ville fortsette.
Hvis vi kan knuse slangens hode,
hvis vi kan drepe organisasjonens ledere,
kan vi knuse Svart september.
For å gjøre det, må vi sende
en gruppe kommandosoldater til utlandet,
hvor ledere av Svart september
forbereder de neste oppdragene, og vi må drepe dem.
Da Golda Meir var statsminister,
nølte hun aldri med å godkjenne forebyggende eller gjengjeldende angrep
mot terrorister på arabisk jord.
Men hun avviste bestemt enhver antydning
om at Israel skulle angripe terroristmål
i suverene og vennlige stater, særlig i Europa.
Massakren i München endret det.
For henne var dette å gå for langt.
Hun var enig med Knesset-medlemmet som sa at
det er på tide at terroristene blir jaget fremfor å jage.
Men Golda understrekte
at vi måtte gjøre alt i vår makt
for å ikke skade sivile.
Israel er unikt.
Israel utviklet et helt sikkerhetsapparat
som skulle straffe folk for deres intensjon om å påføre skade.
Israel er ikke det eneste landet i verden som oppfant…
Vi kaller det "målrettede drap" eller "hindring av tikkende bomber".
USA har gjort det, og andre land også.
Betydningen av det som skjedde er at
om Israels sikkerhetsdoktrine
er basert på behovet for å beskytte, forebygge og avskrekke,
er den israelske reaksjonen på massakren dekket av den tredje faktoren.
Veldig avskrekkende.
Golda Meir var veldig bestemt,
men ønsket ikke å stå for beslutningen alene.
Så hun tok med seg forsvarsministeren, Moshe Dayan,
og to andre ministere som var sterkt involvert i sikkerhetsspørsmål,
og de dannet X-komiteen
for å vurdere og avgjøre basert på anbefaling fra Mossad,
hvem de skulle rette seg mot.
Dagen etter angrepene besluttet statsministerens kontor
at de skulle igangsette en hevnoperasjon,
Operasjon Guds vrede.
Det ble opprettet en Mossad-enhet kjent som Kidon,
som har ansvaret for å planlegge og gjennomføre målrettede drap.
Regelen var å skyte og ikke snakke.
Men du snakker du med visse utvalgte folk
som vil spre budskapet om at Israel sto bak alt dette.
Kidon var en underavdeling i Mossad.
De skulle utføre dette oppdraget, de fikk målet,
forberedte operasjonen og henrettet dem.
Vi hadde heldigvis nok tøffe folk til å utføre denne jobben.
De lagde en liste og sa "ok", og så begynte de å lete etter dem.
Mike Harari var leder for flere oppdrag utført av dette kommandoteamet.
Han var den ultimate hemmelige agenten.
Han var en av grunnleggerne av Mossad.
ROMA I ITALIA 16. OKTOBER 1972, KL 10.00
Det første oppdraget var i Roma.
Abdel Zwaiter.
Han var en vennlig og snill mann.
En poet.
Men bak hans vennlige ytre,
skjulte det seg et snedig sinn.
Han utførte og planla oppdrag mot Israel.
Abdel Zwaiter drar hjem etter middag.
I lobbyen, ved heisen…
…ventet to karer fra det israelske teamet, og de skjøt ham.
Han var den første.
På den tiden
var Mossads avanserte hovedkvarteret i Paris.
Mike bodde og opererte fra Paris.
Dr. Hamshari bodde i Paris og hadde en fransk kone og datter.
Han var også en veldig hyggelig mann.
En fredens mann.
Han hadde snakket om sine fredelige intensjoner i intervjuer.
Det vil aldri skje slike angrep mot Frankrike
på grunn av landets politiske standpunkt.
Kan du leve i fred i Frankrike?
Frykter du for livet?
Ikke for mitt, men jeg ønsker ikke å utfordre skjebnen.
Israelerne konkluderte med at han var en av lederne
i Svart september-nettverket i Europa.
Så de måtte finne en måte å drepe Hamshari på
når kona og barnet ikke var i nærheten.
Dr. Hamshari fikk en telefon fra en kvinne ved navn Patricia Roxburgh,
en kanadisk fotograf og journalist som bodde i Paris.
Hun hadde en god dekkhistorie.
Hun het egentlig Sylvia Rafael.
Født i Sør-Afrika,
MOSSAD-AGENT
Sylvia Rafael var en av de store israelske amasonene.
Hun var frivillig for Mossad.
Hun ringte dr. Hamshari,
og sa at hun ville intervjue ham.
Han møter henne på en kafé i Paris.
Samtidig bryter et par Mossad-agenter
seg inn i Hamsharis leilighet
og planter en bombe under telefonen hans.
Dagen etter,
etter at kona og barnet har forlatt leiligheten,
stiller to personer seg utenfor bygningen hans.
En av dem har en fjernkontroll i hånden.
Sylvia Rafael ringer Hamshari
og sier: "Er dette dr. Hamshari?"
Han sier:"Ja."
Hun gir et tegn til kollegaen, som trykker på knappen.
Bomben eksploderer og forårsaker dødelige skader på Hamshari,
som dør på et fransk sykehus.
Hamsharis nummer to.
Da han ble drept,
ble kollegaene mine var svært opprørte og hadde en sterk mistanke om at Mossad
tok hevn på noen som vi ikke var sikre på at var en aktivist,
akkurat som gangstere fra Midtøsten gjorde.
TEL AVIV I ISRAEL
To måneder etter München,
ble jeg kontaktet av noen som drev med etterretningsarbeid for Kidon.
De tok med et flyfoto av luksuriøse boligbygg
i Beirut sentrum og sa:
"Vårt oppdrag er å nøytralisere en liste med personer.
Vi tar oss av det."
Her i disse to bygningene i Verdun Street i Beirut,
bodde tre av terroristene.
Den ene er Abu Youssef Al-Najjar,
som er den viktigste operasjonslederen for Svart september.
Den andre var Kamal Adwan, som også var operasjonsleder.
Den tredje var Kamal Nasser,
terroristorganisasjonen PLOs talsmann.
Han spurte meg:
"Tror du at du kan planlegge en operasjon for å drepe dem?"
Jeg svarte: "Det tror jeg."
Han spurte: "Hva er planen?"
BEIRUT I LIBANON
Vi seilte inn til Beirut med missilbåtene.
Vi var 15 menn som gikk sammen etter midnatt.
Det virket litt mistenkelig, så vi ville gjøre det mer troverdig
ved å kle fire av oss ut som damer.
Vi tok på alt, håret…
leppestiften, maskaraen, det blå under øynene.
Vi kjørte gjennom byen.
Vi parkerte bilen 75 meter fra bygningen, og vi begynte å gå.
Jeg var i det fremste paret.
Jeg la hodet på skulderen til en høyere fyr.
Offiseren var kjæresten min.
Vi kom frem til stedet.
De tre troppene som skulle til leilighetene
gikk opp trappen.
Jeg ventet på at de skulle rapportere at de var fremme.
Alle aktiverer sprengladningene samtidig,
og vi går inn samtidig.
De tre terroristene ble drept.
Da troppen kom inn på rommet til den ene,
sto kona hans bak ham.
Han ble skutt, og kona hans ble også drept.
I en annen boligblokk
var en kvinne som sto bak døren,
nabodøren til døren vi åpnet,
allerede drept.
En fyr med skinnjakke, bart og mørk hud kom ut.
Han tok opp en pistol og krysset veien mot oss.
Vi prøvde å finne ut hva som foregikk.
Jeg mumlet til blondinen: "Vi har ikke noe valg."
Jeg husker fortsatt sjokket i øynene hans
da de to damene åpnet jakkene sine
og trakk frem små maskingevær og maskinpistoler og begynte å skyte.
Vi mistet overraskelsesmomentet
før alle troppene nådde dørene.
Vi forlot gaten.
Skytingen varte i syv minutter.
Tretti minutter etter vi ankom, var vi tilbake på havet,
og oppdraget var utført.
Til tross for at hver av oss var et mål,
FATAH-KRIGER
har de israelske byråene og Mossad klare prioriteringer.
Kamal Adwan, Kamal Nasser eller Youssef Al-Najjar.
Disse folkene var…
Mossads prioritet.
Mossad drepte dem i 1973.
De fokuserte på Ali Hassan Salameh.
Ali Hassan Salameh var en vanlig palestiner,
men han hadde en historie.
Faren hans, Hassan Salameh,
var en av de palestinske militantene som ble drept eller døde en martyrdød
under den palestinske revolusjonen
i striden mellom sionistbevegelsen
og de palestinske militantene.
I denne forbindelse sluttet han seg til Fatah-bevegelsen
da han avsluttet universitetsstudiene i 1964.
Han er i Yasir Arafats indre krets,
som han er knyttet til av både kjærlighet og blodsbånd.
Abu Hassan Salameh fikk
en fundamental stilling i Fatah, kalt sentralkilden.
Sentralkilden er personen som følger opp alle saker
og operasjoner mot Mossad og Israel.
Han dannet et slags arabisk internasjonalt team
som skulle følge opp
og forfølge alle Mossad-medlemmene.
Fra det øyeblikket av ble han Mossads største fiende,
og Golda Meir ga ham det merkelig kallenavnet
"Den røde prinsen".
Hun pleide å si at det betyr
"Drapsmannen som har kostet oss
mye israelsk, jødisk blod."
Det var mange Mossad-agenter, informanter og speidere
som lette etter Ali Hassan Salameh.
Ali Hassan Salameh ble sett overalt.
Han er i Genève, men han drar.
Han skal til nord, kanskje til Danmark.
En libanesisk informant sa: "Han reiser til Norge nå."
De fikk informasjon om at Salameh var i Lillehammer.
LILLEHAMMER I NORGE JULI 1973
Da israeleren kom til Lillehammer, var Mike Harari der.
Zvi Zamir, lederen av Mossad, var der.
Det er også en mann som heter Dan Arbel.
MOSSAD-AGENT
Det er minst to kvinner.
Den ene er Sylvia Rafael. Selvfølgelig, hun er alltid der.
Den andre er en svensk jente som heter Marianne Gladnikoff.
MOSSAD-AGENT
Så de skilte lag.
"Kanskje det er der vi finner Salameh."
De fant Ali Hassan Salameh der.
Han satt avslappet på en kafé og tok en kaffe mens han snakket med folk.
De følger med på ham og ser flere ting som var merkelige.
Han kom seg frem ved hjelp av sykkel.
Han beveget seg rundt uten beskyttelse. Ingen passet på ham.
Han bodde i en nedslitt leilighet
i utkanten av Lillehammer.
Mossad hadde et bilde av Salameh som var veldig kornete.
Sylvia Rafael var veldig skeptisk.
Hun sa: "Det kan ikke være rett mann."
Men Mike Harari og Zvi Zamir,
som var vant til å ha rett hele tiden,
ga ordre om å drepe ham.
Om kvelden ser de Salameh igjen.
Han går på kino med en gravid kvinne.
Så forlater de kinoen.
De følger etter dem. De tar bussen.
De følger etter dem med bil når de går av bussen.
De dreper Salameh, og de er veldig fornøyde.
Stor suksess. Flinke gutter. Dra hjem.
Skytterne drar øyeblikkelig, det samme gjør Harari og Zamir.
Men dette var ikke Ali Hassan Salameh.
De drepte feil mann.
I NESTE EPISODE
Han ble drept av Mossads spesialstyrke. Han var ikke tilknyttet palestinerne.
Golda sa: "Det er en krig for å beskytte israelske liv,
og i en krig kan det begås feil."
Å drepe lederne i Svart september
var et ekstremt vellykket oppdrag.
Ali Hassan Salameh var den eneste som overlevde.
Yasir Arafat ba Ali Hassan Salameh
om å etablere en hemmelig kanal med CIA.
Mossad bestemmer seg for å sende en kvinne.
"Du må dra til Beirut, og oppdraget ditt er
å drepe en mann."
SPIONER: PÅ HEMMELIG OPPDRAG
Tekst: Veronika Mathisen