Jag heter Jim McKay, och vi sänder live från ABC-huvudkontoret.
Lugnet av de så kallade "fridfulla olympiska spelen" bröts i morse
när arabiska terrorister, beväpnade med kulsprutor,
besökte det israeliska lagets huvudkontor.
Det här är byggnad nummer 31.
Vi zoomar in på fönstren
bakom vilka åtta eller nio skräckslagna människor hålls gisslan.
Svarta september var då
den farligaste och fientligaste palestinska terroristorganisationen.
Senaste nytt från flygplatsen är: "Helvetet har brakat löst."
Vid midnatt stod det klart att operationen hade misslyckats
och att alla gisslan var döda.
Golda Meir, premiärministern… För henne var det ett steg för långt.
Golda sa: "Skicka in grabbarna."
Grabbarna var en särskild kommandostyrka inom Mossad.
Operationen kallades "Guds vrede",
och avsikten var att hitta och döda
ledarna för Svarta september.
Det var dags att få terroristerna att gå från jägare till jagade.
HEMLIGHETSSTÄMPLAT
SPY OPS: HEMLIGA UPPDRAG
OPERATION GUDS VREDE: DEL I
MÜNCHEN, TYSKLAND 1972
Olympiska spelen i München 1972
innebar nästan total rehabilitering för det tyska folket.
OS som hölls i Tyskland innan dess var år 1936,
och mannen som invigde OS i Berlin var ingen mindre än Adolf Hitler.
Jag förklarar OS i Berlin,
de 11:e moderna olympiska spelen, öppna.
Israel stod inför ett stort dilemma:
Borde de delta i olympiska spelen på tyskt territorium?
Man beslutade sig för att göra det.
Vi hade en grupp duktiga idrottare som hade drömt om dagen
de skulle tävla i olympiska spelen.
Vi hade den snabbaste löparen
i väst.
Vi förväntade oss att han skulle vinna medalj.
De hade alla enorma förhoppningar.
Tyskarna såg OS i München 1972
som en antites till olympiska spelen 1936,
under naziregimen.
De ville presentera OS som "de glada spelen".
De ville inte ha några säkerhetsvakter
i den olympiska byn, så det fanns knappt några vakter.
När Israels ambassad tog kontakt med Tysklands olympiska kommitté
och bad om skydd för sina idrottare, sa de:
"Vad pratar ni om? Det är en olympisk anda här.
Inget kommer att hända."
Jag heter Avraham Melamed. Jag var tävlingssimmare,
och på den tiden var jag Israels bästa representant i bassängen.
OLYMPISK BY - MÜNCHEN, TYSKLAND 5 SEPTEMBER 1972
ISRAELISKA DELEGATIONENS BYGGNAD
Jag vaknade runt kl. 05.00–05.15.
Det kom oväsen från grannlägenheten.
Jag hörde ljud.
Det lät som om nån flyttade möbler fram och tillbaka.
Jag hörde skrik.
Det kom högre ljud från den andra lägenheten,
ljudet av kulsprutor som avfyrades.
Och sen
blev allt tyst.
En av skarpskyttarna, som bodde i en av lägenheterna högst upp,
kom ner och frågade: "Hörde du vad som har hänt?
Palestinier har brutit sig in och tagit gisslan."
Vi visste inte vad vi skulle göra.
Vi tittade ut genom fönstret.
Jag såg Muni, brottaren, ligga död på trottoaren.
Så vi insåg att de menade allvar.
Jag bestämde mig för att jag inte ville vara kvar där,
så jag öppnade fönstret och gick ut på baksidan.
Så fort jag kom ut ur lägenheten
blev jag tacklad av en tysk säkerhetsvakt och förd nån annanstans.
Först förstod inte polisen vad det handlade om.
De kunde inte fatta att terrorister hade tagit sig in i den olympiska byn.
Men till slut, efter ett tag, insåg de att vi faktiskt…
Att personer hölls gisslan av en grupp terrorister.
Det här är ett ITN-inslag från den olympiska byn i München,
där beväpnade palestinska gerillor i morse stormade det israeliska lagets sovsal.
Männen sköt ihjäl två israeler
och håller nu 20 idrottare och 6 tjänstemän gisslan.
Gerillorna kräver att 250 araber som hålls fångna i Israel ska släppas
och har utsatt kl. 12.00 som tidsfrist för deras frigivning.
Det pågår förhandlingar med den tyska regeringen.
VÄSTTYSKLAND
MÜNCHEN
JERUSALEM, ISRAEL 5 SEPTEMBER KL. 09.00
Jag var i Jerusalem.
Jag hörde nyheterna på radion tidigt på morgonen
och skyndade mig till premiärministerns kontor.
Premiärministern hade hört det från militärsekreteraren,
samt i nyhetssändningar.
Jag kände mig hjälplös. Jag kände skam.
Hur kunde det uppstå en situation
där palestinier tog sig in i den olympiska byn
och höll israeler gisslan, ett sånt stort antal,
när i princip hela världen såg på?
Det var en chockerande situation.
Idén föddes när Internationella olympiska kommittén
vägrade låta Palestina, eller det palestinska laget, delta.
Folk tänkte: "Varför avvisar de oss?" Vi betraktades inte som en stat,
men vi ville att allmänheten skulle känna till vår sak.
Att döda israeler var aldrig vårt mål.
En palestinsk revolutionär rörelse föddes 1948.
Människorna som drevs från sina hem och såg det som en katastrof,
"Nakba" som de själva kallar det,
skyllde på västerlänningar i allmänhet och judar i synnerhet.
Judarna, i deras ögon, gjorde Israel till en kolonialstat,
nåt palestinierna behövde bekämpa för att återta sin mark,
som de ansåg hade konfiskerats orättvist.
PLO, Palestinska befrielseorganisationen, övertagen av Yassir Arafat,
hävdade att judarna inte hade rätt till sin egen stat,
att de tillhörde en religion, inte en nation.
De menade att de fick leva var de ville,
men att det inte fanns grund för förekomsten av en separat, fri,
suverän judisk-sionistisk enhet vid namn Israel.
Golda Meirs ståndpunkt var fast.
Under Meirs tid som premiärminister upplevde Israel en hel del terrorangrepp,
både på israelisk och utländsk mark.
Goldas inställning var
att aldrig ge efter för terroristers krav.
På sätt och vis var hon lite paranoid.
Hon trodde att alla hatade judarna.
Hon trodde att antisemitismen var stark överallt.
Premiärministern kallade omedelbart till extramöte,
kl. 09.30 på morgonen.
Man fattade beslutet
att Israel inte skulle förhandla med de gisslantagande palestinierna,
som i det här fallet visade sig vara Svarta september.
Svarta september bildades av Yassir Arafat,
ledaren för PLO, Palestinska befrielseorganisationen,
och dess militära falang Fatah.
Han bildade en topphemlig terroristgrupp.
Det var som en underjordisk grupp inom en underjordisk grupp.
Svarta september skapades till minne av september 1970,
när kung Hussein av Jordanien…
KUNG AV JORDANIEN
…vars kungarike invaderades och nästan styrdes
av grupper av beväpnade palestinier,
släppte lös sin armé och sitt artilleri mot palestinierna.
Det var en riktig massaker
på palestinier.
Svarta september är en grupp människor från Fatah.
Ja, Arafat själv.
Jag vet inte om han stöttar Svarta september eller inte.
Men…
…de här människorna, den här gruppen människor,
stöttas av några av Fatahs ledare.
Vilka då?
Abu Youssef och Abu Iyad.
Jag vet att Abu Iyad deltog i planeringen av München-massakern.
ISRAELS FÖRE DETTA PREMIÄRMINISTER
OS var ett bra val, ur deras synvinkel,
för det var uppenbart redan då, för 50 år sen,
att hundratals miljoner människor fascinerades av det globala evenemanget.
Delegationer går framåt. Folk väntar.
Men stämningen börjar utan tvekan bli mer spänd.
Efter att ha anlänt på plats
sa polisen att jag skulle ta kommando
över en planerad attack
för att befria gisslan.
Det finns män med vapen ovanför rummen där två huvuden
stack ut för en stund sen, vid de arabiska utkiksposterna.
Det här händer nu, otroligt nog, under den 20:e olympiadens spel.
LIVE VIA SATELLIT
Vi intog position
på taken tillhörande respektive lokal.
Jag väntade på radion
på information från polischefen med kodordet "solsken".
Och…
…kodordet…
…kom inte.
Samtidigt…
…hade några smarta reportrar ställt sig på det angränsande byggnadskomplexet
och börjat filma
taket vi stod på.
Därför såg terroristerna
vår position på tv.
Det var ett av skälen till att operationen avbröts.
Plötsligt sa de åt oss att vi skulle gå ner från taket
och röra oss mot Fürstenfeldbruck.
En luftfarkost stod redo.
Och…
…terroristerna krävde att få åka med fri lejd.
Gerillorna har meddelat att de kräver att få flyga ut ur Tyskland,
till en okänd destination, när deras krav har uppfyllts.
Nästan 500 tyska säkerhetspoliser har spärrat av byn
och håller på att placera ut tunga kulsprutor.
De håller kameramän, reportrar och åskådare på avstånd.
Willy Brandt var förbundskansler och Israel-vänlig.
Det enda Israel kunde göra var att be den tyska regeringen
låta dem skicka sina styrkor eller specialister,
sina experter, Mossad-agenterna, för att försöka rädda gisslan.
Tyskarna vägrade väldigt artigt.
Det enda de godtog
var att chefen för Mossad,
Zvi Zamir,
följde upplösningen av problemet.
Man beslutade att chefen för Mossad, Zvi Zamir, skulle resa till Tyskland.
Mossads fullständiga namn är
"Institutet för underrättelser och särskilda operationer".
Organisationen kan jämföras med CIA i USA.
När massakern i München ägde rum
hade han redan utnämnts till chef för Mossad
av vår premiärminister Golda Meir.
När Zvi Zamir anlände
visade tyskarna honom planen,
hur man skulle rädda gisslan.
Planen var att helikoptrar skulle föra
gisslan och terroristerna till flygfältet,
där ett Lufthansa-jetplan skulle stå redo att ta dem,
enligt deras krav, till Kairo med gisslan.
Väl i Kairo skulle de släppa gisslan.
När de lämnade helikoptrarna för att undersöka jetplanet
skulle krypskyttar skjuta ihjäl dem.
En kommandostyrka skulle också vänta inuti planet och döda de andra.
På så sätt skulle de rädda gisslan.
Zamir tyckte att det var en bra plan.
Problemet var inte planen, utan utförandet av planen.
Gisslan fördes med buss
till en helikopterflygplats nära den olympiska byn.
Därifrån flög de i två helikoptrar
till Fürstenfeldbruck flygplats, i närheten av München.
Zvi gick upp på taket och såg allt hända därifrån.
Han insåg genast att nåt var fel. Det gick inte som planerat.
Det värsta hände.
Terroristledarna gick in i planet.
De insåg att det var en fälla, att det inte var ett riktigt flygplan.
De skulle ha gått ombord ett tyskt plan för att flyga till en arabisk nation.
Den tyska regeringen var övertygad om
att det skulle innebära säker död för israelerna
och beslutade att försöka stoppa eller döda gerillorna på flygplatsen.
De erkänner att polisens skarpskyttar öppnade eld först.
Det var panik. Det var mörkt. Det var på kvällen.
POLIS
Vi fick ta skydd för att inte bli skjutna av våra egna kollegor.
Och plötsligt brann helikoptern.
Gerillorna som inte hade blivit träffade öppnade eld mot gisslan.
Palestinierna kastade in handgranater i helikoptrarna,
där gisslan satt fastbundna vid sätena.
De dog. De brändes till döds.
GRÄNSBEVAKNING
JERUSALEM, ISRAEL 6 SEPTEMBER KL. 01.00
Golda var i sitt hem med några framstående ministrar,
och de fick motstridig information om vad som pågick.
Runt kl. 01.00 morgonen därpå
kom information om att operationen hade lyckats,
att alla idrottare var välbehållna och alla terrorister döda.
Man drog en suck av lättnad i Goldas hem.
Det hade varit en väldigt spänd natt.
GISSLAN BEFRIADE EFTER STRID
Rapporterna som släpptes kvällen den 5 september,
av den tyska regeringen och tyska medier, var väldigt positiva.
De skrev att räddningsinsatsen hade lyckats
och att alla gisslan hade frisläppts.
Sen kom ett samtal från Zvicka Zamir.
Jag tror att det kom kl. 03.10, och han sa:
"Alla är döda, jag såg dem. Ingen har överlevt."
Ni kan föreställa er
hjärtesorgen efter att ha hört nyheten.
Hela nationen sörjde.
Man gick från eufori, från att fira frigivningen,
till djup depression, på ett ögonblick.
Det var en katastrof för Tyskland.
De bad inte israelerna om hjälp eftersom de ville göra det själva.
Tyska politiker ansåg att vi var bra nog att göra det själva.
Men det var vi inte. Det var problemet.
Scenen på flygfältet beskrevs av ett ögonvittne som
"det hemskaste jag nånsin sett".
Det var en otrolig tragedi.
Föreställ er Zvi Zamir, chefen för Mossad,
som såg operationen utspela sig och insåg att den inte kunde lyckas.
Vi satt
med öronen mot radion.
Vid en viss tid
gjorde de ett tillkännagivande.
Pappa brukade säga: "Våra största hopp och värsta farhågor förverkligas sällan."
Men våra värsta farhågor har förverkligats.
De har nu sagt att det var 11 gisslan.
Två dödades på sina rum i morse… Igår morse.
Nio dödades på flygplatsen ikväll. Alla är borta.
Jag ryser när jag tänker på det.
Vi var tysta i flera minuter.
Alla hade sina egna tankar
och var rädda för att säga nåt.
För det fanns inget lämpligt att säga.
BEN GURIONS INTERNATIONELLA FLYGPLATS TEL AVIV, ISRAEL
Jag minns bilderna och tv-inslagen
från när de tog kistorna av planet.
IDROTTARNAS GRAVAR TEL AVIV BEGRAVNINGSPLATS, ISRAEL
Det var en chock för allmänheten.
En enorm frustration. Hur fan kunde det hända?
Golda Meir höll tal och sa:
"Det är andra gången judar dödas, massakreras, på tysk mark."
Medlemmar av Knesset,
att bekämpa kriget mot anti-israeliska terrororganisationer
är vår naturliga plikt.
Terroristverksamheten utvecklas ständigt.
Vi måste förbereda oss för det här kriget mer än vi har förberett oss tidigare.
Golda Meir uppmanade till hämnd. Jag menar, inte bara hon.
Hela ministerrådet ville ha hämnd.
Sen besökte två män Golda.
De gick till Golda och sa: "Hör på, operationen utfördes av Svarta september.
Vi måste sätta stopp för organisationen."
De hade redan en blodig historia, och de tänkte fortsätta.
Om vi kunde krossa huvudet,
om vi kunde döda organisationens ledare,
kunde vi förstöra Svarta september helt.
För att göra det behövde vi skicka
en del av vår kommandostyrka
till främmande länder där Svarta septembers ledare
förberedde kommande uppdrag, och undanröja dem.
Golda Meir, under sin tid som premiärminister,
tvekade aldrig att godkänna förebyggande attacker eller hämndattacker
mot måltavlor på arabisk mark.
Men hon förkastade alla förslag om
att Israel skulle attackera måltavlor
i suveräna eller vänligt sinnade stater i Europa.
Massakern i München förändrade allt.
För henne var det ett steg för långt.
Hon höll med Knesset-medlemmen som sa
att det var dags att få terroristerna att gå från jägare till jagade.
Men Golda underströk
att vi borde göra allt vi kunde
för att undvika att skada dem som inte var inblandade.
Israel är unikt.
Israel utvecklade en säkerhetsapparat
avsedd att straffa folk för deras vilja att tillfoga skada.
Israel är inte det enda landet i världen som har utvecklat…
Vi kallar det "utomrättsligt dödande" eller "desarmering av tickande bomber".
USA och andra länder har också gjort det.
Vikten av det som hände är…
Om Israels säkerhetsdoktrin
bygger på behovet av att skydda, förebygga och avskräcka
uppfyller reaktionen på München-massakern den tredje delen.
Den var enormt avskräckande.
Golda Meir var fast besluten,
men hon ville inte bestämma på egen hand.
Så hon tog försvarsministern, Moshe Dayan,
och två andra ministrar som var inblandade i säkerhetsfrågor,
och bildade Committee X.
De skulle fatta beslut
baserat på Mossads rekommendationer i fråga om måltavlor.
Så dagen efter attackerna tillkännagav premiärministerns kansli
inrättandet av en hämndoperation, Operation Guds vrede.
En specialiserad Mossad-cell bildades, känd som Kidon,
vilket är en organisation som ansvarar för att planera och utföra utomrättsliga mord.
Grundprincipen var: Skjut och prata inte.
Men man pratade med vissa utvalda människor
som skulle sprida budskapet om att det var Israel som låg bakom allt.
Kidon var en underenhet till Mossads operativa avdelning.
De fokuserade på uppdraget,
skaffade fram måltavlan och förberedde och utförde operationen.
Som tur var hade vi nog med tuffa människor för jobbet.
De gjorde en lista och började sen leta efter dem.
Mike Harari ansvarade för flera av kommandostyrkans operationer.
Han var den ultimata hemliga agenten.
Han var en av grundarna av Mossad.
ROM, ITALIEN 16 OKTOBER 1972, KL. 22.00
Den första operationen var i Rom.
Abdel Zwaiter.
Han var en väldigt blid och trevlig man.
En poet.
Men bakom den blida ytan fanns ett lömskt sinne.
Han planerade och utförde små uppdrag mot Israel.
Abdel Zwaiter åkte hem efter middagen. I lobbyn, vid hissen…
…väntade två personer på honom, och de sköt honom.
Han var den första.
PARIS, FRANKRIKE 7 DECEMBER 1972
På den tiden låg mittpunkten,
Mossads avancerade högkvarter, i Paris.
Så Mike, som många andra, bodde i och arbetade från Paris.
Dr Hamshari bodde i Paris, med en fransk fru och dotter.
Även han var en väldigt trevlig man, en fridens man.
Han hade gett intervjuer om sina fredliga avsikter.
Såna attacker kommer aldrig att förekomma i Frankrike,
på grund av landets politiska position.
Kan du leva i frid i Frankrike? Fruktar du för ditt liv?
Nej, men jag vill kanske inte utmana ödet.
Israelerna kom fram till att han var en av ledarna för…
…Svarta septembers…
…ramverk i Europa.
Så de var tvungna att hitta ett sätt
att döda Hamshari
när hans fru och barn inte var i närheten.
Dr Hamshari fick ett samtal från en kvinna vid namn Patricia Roxburgh,
en kanadensisk fotograf som bodde i Paris, och som också var journalist.
Hon hade en bra täckmantel.
Hennes riktiga namn var Sylvia Raphael.
Hon föddes i Sydafrika.
MOSSAD-AGENT
Sylvia Raphael var en av de stora israeliska amasonerna.
Hon volonterade för Mossad.
Hon ringde dr Hamshari och sa att hon ville intervjua honom.
Han mötte henne på ett kafé i Paris.
Samtidigt tog sig ett par Mossad-agenter
in i Hamsharis lägenhet
och planterade en bomb under bordet hans telefon stod på.
Dagen därpå,
efter att hans fru och barn hade lämnat lägenheten,
anlände två personer
och ställde sig vända mot hans byggnad.
En av dem höll i en fjärrkontroll.
Sylvia Raphael ringde Hamshari och sa: "Är det här dr Hamshari?"
Han sa: "Ja."
Sen gav hon ett tecken till sin kollega, som tryckte på knappen.
Bomben exploderade.
Hamshari blev dödligt skadad
och dog senare på ett franskt sjukhus.
Hamsharis högra hand…
När han avrättades blev mina kollegor väldigt upprörda.
De föraktade Mossad
för att de hämnades på nån vi inte visste säkert var aktivist,
och för att de gjorde det på Paris gator, som en simpel buse från Mellanöstern.
Två månader efter München
fick jag besök av några killar som samlade in information åt Kidon.
De tog med ett flygfoto på lyxiga bostadshus mitt i Beirut.
De sa: "Vi har i uppdrag att eliminera ett antal människor.
Vi tar hand om det."
I de här två byggnaderna på Rue Verdun i Beirut
bodde tre av terroristerna.
En var Abu Youssef Al-Najjar, en operativ ledare för Svarta september.
Den andra var Kamal Adwan, även han en operativ ledare.
Den tredje var Kamal Nasser,
talesman för PLO, terroristorganisationen.
Han frågade mig:
"Tror du att du kan planera en operation för att döda dem?"
Jag sa: "Ja, det tror jag att jag kan."
Han sa: "Vad har du i åtanke?"
BEIRUT, LIBANON
Vi tog robotbåtar till Beiruts strand.
Vi var 15 killar som gick omkring efter midnatt.
Det såg lite misstänkt ut,
så vi bestämde oss för att få det att se mer normalt ut
genom att klä ut fyra personer till kvinnor.
Vi hade allt: hår…
…läppstift, maskara, eyeliner…
Vi körde genom staden.
Vi parkerade bilen 70 m från byggnaden och började gå.
Jag gick längst fram.
Jag la huvudet mot en längre killes axel.
Han låtsades vara min pojkvän.
Vi kom till byggnaden.
De tre grupperna som skulle till lägenheten
gick in i trapphuset.
Jag väntade på att de skulle meddela att de var framme.
Alla utlöste sprängladdningarna samtidigt,
och vi gick in.
De tre terroristerna dog.
En av dem, när gruppen kom in i hans rum…
Hans fru stod bakom honom, och både han och hans fru dog.
I det andra huset stod en kvinna bakom dörren,
dörren bredvid den vi öppnade…
Hon dog också.
En icke-vit kille med skinnjacka och mustasch kom ut.
Han drog ett vapen och korsade gatan mot oss.
Så vi…
…frågade vad som hade hänt.
Jag mumlade till blondinen: "Vi har inget val."
Jag minns fortfarande chocken i hans ögon
när han såg de två unga damerna öppna sina jackor,
dra fram kulsprutor, kulsprutepistoler, och börja skjuta.
Vi förlorade överraskningsmomentet
innan alla grupper nådde dörrarna.
Vi lämnade gatan.
Skottlossningen varade i sju minuter.
Trettio minuter efter att ha anlänt var vi tillbaka i havet.
Uppdraget slutfört.
Även om vi alla var måltavlor…
FATAH-KÄMPE
…hade de israeliska byråerna och Mossad vissa prioriteringar.
Kamal Adwan, Kamal Nasser, Youssef Al-Najjar…
Det gänget…
…var…
…Mossads prioritet, så de mördade dem 1973.
De fokuserade på Ali Hassan Salameh.
Ali Hassan Salameh var en vanlig palestinsk medborgare,
men han hade sin egen berättelse.
Hans far, Hassan Salameh,
var en av de palestinska kämparna som led martyrdöden
under den palestinska revolutionen,
i kampen mellan den sionistiska rörelsen
och de palestinska kämparna.
Så den unga palestinska patrioten anslöt sig till Fatah-rörelsen
efter att ha avslutat sina universitetsstudier 1964.
Han var en del av Yassir Arafats inre krets.
Han hade en koppling till honom, av tillgivenhet och genom blodsband.
Abu Hassan Salameh fick en grundläggande position,
en som kallas "den centrala källan" inom Fatah.
Den centrala källan är personen
som följer upp alla fall och operationer mot Mossad och Israel.
Han bildade en internationell grupp
som skulle jaga efter
Mossads medlemmar.
Från och med den stunden var han Mossads största fiende.
Golda Meir gav honom ett märkligt smeknamn,
vilket var "Den röda prinsen".
Hon brukade säga att det stod för mördaren som kostade oss
mycket israeliskt, mycket judiskt blod.
Många Mossad-medlemmar och informatörer letade efter Ali Hassan Salameh.
Ali Hassan Salameh sågs överallt.
Nån sa: "Han är i Genève, men han är på väg därifrån.
Han är på väg norrut, kanske till Danmark."
En libanesisk informatör sa: "Han är på väg till Norge nu."
De fick information om att Salameh var i Lillehammer.
LILLEHAMMER, NORGE JULI 1973
När israelerna kom till Lillehammer
var Mike Harari redan där.
Zvi Zamir, chefen för Mossad, och en man vid namn Dan Arbel var där.
MOSSAD-AGENT
Och minst två kvinnor var där.
Den ena var Sylvia Raphael. Självklart, hon var alltid med.
Den andra var en svensk tjej vid namn Marianne Gladnikoff.
MOSSAD-AGENT
De delade på sig.
De tänkte: "Vi kanske hittar Salameh där."
De hittade Ali Hassan Salameh.
Han satt på ett kafé och drack kaffe.
Han var väldigt avslappnad och pratade med folk.
De iakttog honom och såg ett flertal konstiga saker.
För det första cyklade han omkring.
Han rörde sig utan beskydd. Ingen skyddade honom.
Han bodde i en enkel lägenhet i utkanten av Lillehammer.
Mossad hade en bild på Salameh som var väldigt oskarp.
Sylvia Raphael var väldigt skeptisk. Hon sa: "Han verkar inte vara rätt man."
Men Mike Harari och Zvi Zamir, ledarna för kommandostyrkan,
som var vana vid att alltid ha rätt, gav order om att döda honom.
På kvällen såg de Salameh igen. Han gick på bio med en gravid kvinna.
Sen kom de ut.
De följde efter dem på bussen.
De följde efter dem efter att de hade klivit av bussen.
De sköt ihjäl Salameh, och de var väldigt glada.
"Stor framgång. Bra jobbat, åk hem."
Skyttarna lämnade platsen omedelbart, och Harari och Zamir åkte.
Men…
…det var inte Ali Hassan Salameh.
De dödade fel person.
HÄRNÄST: OPERATION GUDS VREDE: DEL II
Han mördades av underrättelsetjänsten, av Mossad.
AVRÄTTAD
Han hade ingen koppling till palestinierna.
Golda sa: "Det är ett krig för att skydda israeliska liv,
och i krig
kan misstag begås."
Morden på Svarta septembers ledare…
Det var extremt framgångsrika uppdrag.
Den enda som överlevde?
Ali Hassan Salameh.
Yassir Arafat gav Salameh i uppdrag att upprätta en hemlig kanal med CIA.
Mossad bestämde sig för att skicka en kvinna.
"Du måste åka till Beirut, och ditt uppdrag kommer att vara…
…att döda en man."
SPY OPS: HEMLIGA UPPDRAG
Undertexter: Josephine Roos Henriksson