Я, Джим Мак-Кей, виходжу до вас у прямий ефір зі штаб-квартири ABC.
Тиша так званих «Спокійних Олімпійських ігор» була порушена
сьогодні перед світанком, коли арабські терористи
озброєні автоматами, пішли до кімнат ізраїльської команди.
Це будинок номер 31.
А тепер ми просуваємося до вікон,
за якими в цей момент ув'язнено вісім
чи дев'ять переляканих живих істот.
«Чорний вересень» на той момент була найнебезпечніша,
найжорстокіша палестинська терористична організація.
Останні новини з аеропорту:
«Там справжнє пекло».
Опівночі стало зрозуміло, що операція провалилася,
і всі заручники мертві.
Ґолда Меїр, прем'єр-міністерка,
для неї це було на один або кілька кроків занадто.
Ґолда сказала: «Відправляй хлопців».
Хлопці — це загін спецпризначенців Моссаду.
Місія називалася «Гнів Божий»
і мала на меті знайти і вбити
лідерів «Чорного вересня».
Настав час перетворити терористів
з мисливців на здобич.
ЦЕНТРАЛЬНЕ РОЗВІДУВАЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ
СЕКРЕТНО
ШПИГУНСЬКІ ОПЕРАЦІЇ
ОПЕРАЦІЯ «ГНІВ БОЖИЙ» ЧАСТИНА 1
МЮНХЕН, НІМЕЧЧИНА 1972 РІК
Олімпійські ігри в Мюнхені в 1972 році
для німецького народу означали майже повну реабілітацію.
Остання Олімпіада в Німеччині проводилася в 1936 році,
а відкривав Олімпійські ігри в Берліні
ніхто інший, як Адольф Гітлер.
Я оголошую Берлінські ігри
на честь 11-ї Олімпіади сучасної епохи
відкритими.
Для Ізраїлю це була велика проблема,
чи варто брати участь в Олімпійських іграх на території Німеччини?
Рішення було «так».
У нас була група дуже хороших спортсменів, які мріяли про той день,
коли вони змагатимуться на Олімпійських іграх.
У нас була найшвидша бігунка у західній півкулі планети,
ми очікували, що вона виграє олімпійську медаль.
Усі вони приїхали з величезними надіями.
Німці вважали Олімпіаду в Мюнхені 1972 року
протилежністю Олімпійським іграм 1936 року
за часів нацистського режиму.
Вони хотіли презентувати «Щасливі Олімпійські ігри»,
тож вони не хотіли, щоб жодних охоронців
не було видно в Олімпійському селищі,
і охорони майже не було.
Коли посольство Ізраїлю звернулося до Олімпійського комітету Німеччини
і попросило надати охорону ізраїльським атлетам, вони відповіли:
«Про що ви говорите? Це олімпійський дух.
Нічого не станеться».
Мене звуть Авраам Меламед.
Я був плавцем, і у той час
я був найкращим представником Ізраїлю в басейні.
ОЛІМПІЙСЬКЕ СЕЛИЩЕ — МЮНХЕН, НІМЕЧЧИНА 5 ВЕРЕСНЯ 1972 РОКУ
БУДІВЛЯ ІЗРАЇЛЬСЬКОЇ ДЕЛЕГАЦІЇ
Я прокинувся десь о п'ятій, о 05:15.
У сусідній кімнаті був якийсь шум,
я почув ці звуки, було схоже, ніби хтось
пересуває багато меблів туди-сюди,
було чути крики.
Потім з іншої кімнати почулися ще голосніші звуки.
Звуки стрільби з автоматів.
А потім для мене усе затихло.
Один із стрільців, що мешкав у кімнаті вище,
спустився і запитав мене: «Ти чув, що сталося?
Здається, вдерлися палестинці і взяли заручників».
Ми не знали, що робити.
Ми визирнули у вікно.
Спочатку я побачив Муні, борця, який лежав мертвий на тротуарі.
Тож ми зрозуміли, що це серйозна справа.
Для себе я вирішив: «Я не хочу тут бути».
Тож я відчинив вікна і вийшов із заднього боку з кімнати.
Щойно я вийшов з кімнати,
мене схопив якийсь охоронець з Німеччини і відвів в інше місце.
Спочатку поліція не розуміла, що це таке.
Вони не могли повірити, що терористи могли проникнути в Олімпійське селище.
Але врешті-решт, через якийсь час, вони зрозуміли, що ми насправді…
Ми маємо ситуацію із захопленням заручників групою терористів.
Екстрений випуск новин з Олімпійського селища в Мюнхені,
де сьогодні вранці озброєні палестинські партизани
напали на сплячу ізраїльську команду.
Нападники вбили двох ізраїльтян
і зараз утримують 20 атлетів і шість чиновників у заручниках.
Партизани вимагають звільнити 250 арабів, ув'язнених в Ізраїлі,
і чекатимуть на їх звільнення до полудня.
Тривають переговори з урядом Німеччини.
ЗАХІДНА НІМЕЧЧИНА
МЮНХЕН
ЄРУСАЛИМ
ЄРУСАЛИМ, ІЗРАЇЛЬ 5 ВЕРЕСНЯ, 09:00
Я був у Єрусалимі. Рано вранці почув по радіо новини,
і я побіг до офісу прем'єр-міністерки.
Вона почула це від її військового секретаря,
а також у новинах.
І я відчув безпорадність, сором.
Як ми могли потрапити до такої ситуації,
коли палестинці змогли проникнути в Олімпійське селище
і утримувати велику кількість ізраїльтян у заручниках
практично на очах усього світу?
Це була дуже шокуюча ситуація.
Ідея з'явилася, коли Міжнародний олімпійський комітет
відмовився залучати Палестину чи палестинську команду
до олімпійських змагань.
І звідти почалася ідея: «Чому вони нам відмовили?»
Бо ми не вважалися державою,
але ми хотіли, щоб громадськість знала про нашу справу.
Вбивство ізраїльтян ніколи не було метою.
У 1948 році народився палестинський революційний рух.
Ті люди, яких вигнали з дому і які вважають це катастрофою,
як вони кажуть «Накба», вони приписували це всім мешканцям Заходу,
і особливо євреям, які в їхніх очах
зробили Ізраїль колоніальною державою,
з якою треба було боротися, щоб повернути собі свою землю,
які вони вважали несправедливо конфіскованою.
ОВП, Організація визволення Палестини, яку очолив Ясір Арафат,
заявила, що євреї не мають права на власну державу.
Євреї — не нація, це релігія.
І у такій якості вони можуть жити, де захочуть,
але немає жодної достатньої причини для існування
окремого, вільного, суверенного єврейсько-сіоністського утворення Ізраїль.
Позиція Ґолди Меїр була дуже твердою.
Під час її перебування на посаді прем'єра
Ізраїль пережив чимало терактів,
як на території Ізраїлю, так і за кордоном.
І рішення Ґолди було:
ніколи і нізащо не піддаватися на вимоги терористів.
У певному сенсі, вона була параноїком.
Вона завжди думала, що євреїв ненавидять.
Вона завжди вважала, що антисемітизм дуже сильний усюди.
Прем'єр-міністрка негайно скликала спеціальне засідання уряду,
це було о 09:30 ранку.
Тоді було вирішено,
що Ізраїль не збирається вести переговори з палестинцями, що утримують заручників.
У цій справі виявилося, що це «Чорний вересень».
«Чорний вересень» створив Ясір Арафат,
голова ОВП, Організації визволення Палестини,
і її військового крила під назвою ФАТХ.
Він створив надсекретну нову терористичну групу,
яка насправді була підпіллям у підпіллі.
«Чорний вересень» — це пам'ять про вересень 1970 року,
коли король Йорданії Хусейн,
чиє королівство було фактично захоплено
і практично керувалося групою озброєних палестинців,
він розгорнув свою армію і свою артилерію проти палестинців.
Це була різанина палестинців.
«Чорний вересень» — це група людей з Аль ФАТХ.
Так, сам Арафат.
Не знаю, чи він підтримує «Чорний вересень».
І цих людей чи цю групу людей
підтримують деякі лідери Аль ФАТХ.
Які?
Це Абу Юссеф, Абу Іяд.
Я знаю, що Абу Іяд планував Мюнхен.
Олімпіада була гарним вибором з їхньої точки зору,
бо було очевидно, що навіть 50 років тому
сотні мільйонів були зачаровані цією глобальною подією.
Постійні делегації йдуть уперед.
Люди тут чекають.
Але, безсумнівно, настрій став більш напруженим.
Прибувши на місце,
я дізнався в поліції, що буду командувати
спланованим штурмом,
який має звільнити ізраїльських заручників.
Кажуть, що чоловіки зі зброєю
наводять її на кімнати, з яких щойно виглядали
дві голови, дозорні арабських партизанів.
Це відбувається зараз, якщо ви можете в це повірити,
під час 20-ї Олімпіади.
НАЖИВО З МЮНХЕНА
Ми зайняли позицію на даху відповідної будівлі,
і я чекав із рацією
на оперативну інструкцію від шефа
з кодовим словом «сонце».
І
кодове слово не прозвучало.
А тим часом
якісь розумники з телебачення зайняли позицію на сусідньому блоці
і знімали наш дах.
Тому терористи бачили
нашу позицію на даху по телевізору.
Це була одна з причин скасування операції.
А потім вони раптом сказали, що нам треба спуститися з даху,
і ми поїдемо до Фюрстенфельдбрука.
Там був готовий літак,
а терористи вимагали,
щоб їх відпустили і дозволили безпечну пройти.
Партизани оголосили, що вимагають дозволу
вилетіти з Німеччини до неназваного місця,
коли їхні вимоги будуть виконані.
Зараз близько 500 німецьких поліцейських оточили селище
і встановлюють великокаліберні кулемети на площі.
Вони тримають операторів, репортерів і глядачів якнайдалі.
Віллі Брандт був прем'єр-міністром, великим другом Ізраїлю,
І все, що міг зробити Ізраїль —
попросити німецький уряд
дозволити відправити їхніх спецпризначенців чи їхніх спеціалістів,
їхніх експертів, агентів Моссаду, щоб спробувати врятувати заручників,
а німці дуже ввічливо відмовилися.
Вони погодилися лише
на те, що голова Моссаду Цві Замір зможе спостерігати
за процесом вирішення проблеми.
І було прийнято рішення,
що голова Моссаду Цві Замір поїде до Німеччини.
Повна назва Моссаду —
Спеціальне відомство спеціальних завдань.
Це аналог ЦРУ в Америці.
За часів подій у Мюнхені його призначила головою Моссаду
наша прем'єр-міністерка Ґолда Меїр.
Коли прибув Цві Замір, німці показали йому
план порятунку заручників.
Планувалося, що гелікоптери відвезуть заручників і терористів
на аеродром, де на них чекав літак «Люфтганзи», щоб відвезти,
відповідно до їхніх вимог, до Каїру разом із заручниками.
Вони сказали, що коли вони прибудуть у Каїр,
звільнять заручників.
Коли вони виходитимуть з вертольотів, щоб перевірити літак,
їх застрелять снайпери.
Там були би і спецпризначенці, які чекали б на них у літаку,
і вбили би інших.
І таким чином вони врятують заручників.
Взагалі, Заміру план сподобався.
Проблема була не в плані.
Проблема була у виконанні плану.
Заручників доставили автобусом
на вертолітну базу біля Олімпійського селища.
Звідти вони летіли на двох гелікоптерах
до аеропорту Фюрстенфельдбруку, недалеко від Мюнхена.
Цві піднявся на дах і спостерігав за тим, що відбувається.
Він одразу зрозумів, що є проблема.
Усе йшло не за планом.
Сталося найгірше.
Лідери терористів підійшли до літака.
Вони дізналися, що це пастка. Це був не справжній літак.
Там вони мали сісти на німецький літак,
щоб полетіти до арабської країни.
Німецький уряд був переконаний,
що це означало б вірну смерть ізраїльтян,
і було вирішено спробувати
знешкодити чи вбити партизанів в аеропорту.
Вони визнають, що снайпери стріляли першими.
Це була паніка. Уночі було темно. Світла не було.
ПОЛІЦІЯ
Нам довелося залишатися в укриттях, щоб нас не застрелили наші колеги.
І раптом гелікоптер загорівся.
Партизани, які не були поранені, відкрили вогонь по заручниках.
Палестинці кинули гранати всередину гелікоптерів,
де були ізраїльські заручники, прив'язані до сидінь.
Ці люди померли, вони згоріли.
ФЕДЕРАЛЬНА ПРИКОРДОННА ОХОРОНА
Ґолда була в своєму будинку з кількома видатними міністрами,
і вони отримували суперечливу інформацію про те,
що відбувається на місії.
Приблизно о першій годині наступної ночі
з'явилася інформація, що операція була успішна.
Усіх спортсменів звільнили, захистили, вони в безпеці,
а всіх терористів убили.
І усі вдома у Ґолди зітхнули з полегшенням,
бо це була дуже напружена ніч.
ЗАРУЧНИКИ БУЛИ ЗВІЛЬНЕНІ З БОЄМ
Повідомлення, що надійшли ввечері 5 вересня
від німецького уряду та німецьких ЗМІ,
були дуже позитивні.
Вони повідомили, що рятувальна операція
пройшла успішно, і всіх заручників безпечно звільнили.
Потім подзвонив Цвіка Замір.
Це було, здається, о 03:10 ранку, він сказав:
«Ґолдо, вони всі мертві. Я їх бачив.
Ніхто не вижив».
Можете уявити,
як усі були розчаровані, коли почули новину,
вся країна була в жалобі.
Ти пройшов шлях від ейфорії святкування звільнення
до глибокої депресії за хвилину.
Тож зрештою, для Німеччини це було катастрофою.
Вони не просили допомоги в ізраїльтян, бо хотіли зробити це самі.
Німецькі політики вважали, що ми зможемо впоратися самі,
але ми не змогли.
У цьому й проблема.
На аеродромі один зі свідків описав усе, що відбувалося,
як «найжахливіше, що я бачив».
Це була жахлива трагедія,
і спробуйте уявити, як було Цві Заміру, голові Моссаду, дивитися на це
і розуміти, що їм з цим не впоратися.
Ми дуже уважно слухали радіо.
У певний момент
вони вийшли з оголошенням.
Мій батько казав: «Наші найбільші надії і страхи рідко справджуються».
Наші найгірші страхи сьогодні здійснилися.
Тепер повідомляють, що було 11 заручників.
Двоє були вбиті в своїх кімнатах вчора вранці.
Дев'ятеро вбиті в аеропорту цієї ночі.
Вони всі померли.
Я і тепер тремчу, коли думаю про це.
Але ми кілька хвилин мовчали.
Кожен з нас думав про своє і боявся щось сказати…
бо усе здавалося недоречним.
Я пам'ятаю фотографії та репортажі на телебаченні про те,
як виносили труни з літака.
МОГИЛИ ІЗРАЇЛЬСЬКИХ АТЛЕТІВ КЛАДОВИЩЕ ТЕЛЬ-АВІВА, ІЗРАЇЛЬ
Це був шок для всього народу.
Величезне розчарування. «Як це могло статися?»
І Ґолда Меїр, виголошуючи промову, каже: «Вже вдруге
євреїв жорстоко вбивають на німецькій землі».
Члени Кнесету,
обов'язок вести війну з анти-ізраїльськими терористичними організаціями —
це наш природний обов'язок.
Терористична активність постійно зростає,
і ми маємо підготуватися до цієї війни
навіть ще більше, ніж ми готові зараз.
Ґолда Меїр закликала до помсти.
І не лише вона.
Увесь уряд просив помсти.
До Ґолди прийшли двоє чоловіків.
Вони прийшли й сказали: «Слухай.
Цю операцію здійснив "Чорний вересень".
Ми маємо покласти край цій організації».
Бо на їхніх руках вже є кров, і вони продовжать.
Якщо ми зможемо відрізати голову змії,
якщо ми зможемо вбити лідерів організації,
то зможемо повністю знищити «Чорний вересень».
Для цього треба відправити
групу наших спецпризначенців з країни
за кордон, де лідери «Чорного вересня»
готують наступні місії, і розібратися з ними.
Ґолда Меїр під час перебування на посаді прем'єр-міністра
не вагалася, схвалюючи попереджувальну атаку чи навіть
атаку помсти на терористичні об'єкти на арабських землях.
Але вона рішуче відхиляла будь-які припущення,
що Ізраїль має атакувати терористичні цілі
у незалежних і дружніх державах, переважно, в Європі.
Мюнхенська різанина все змінила.
Для неї це було на один або кілька кроків занадто.
Вона погодилася з членом Кнесету, який припустив,
що настав час перетворити терористів з мисливців на здобич.
Але Ґолда наголосила,
що ми повинні зробити все можливе,
щоб не завдати шкоди тим, хто не був причетний.
Ізраїль унікальний.
Ізраїль розробив цілу систему безпеки,
призначену для покарання людей лише за їхній намір завдати шкоди.
Ізраїль — не єдина країна у світі, яка винайшла…
Ми звемо це «цільові вбивства» або «перехоплення бомб, що тикають».
Сполучені Штати зробили це, і інші країни також.
Отже, те, що сталося, дуже важливо,
бо якщо доктрина безпеки Ізраїлю
базується на необхідності захищати, запобігати й стримувати,
то реакція Ізраїлю на Мюнхенську різанину
відповідає третьому елементу.
Великий фактор стримування.
Отже, Ґолда Меїр була дуже рішучою,
але не хотіла, щоб вирішувала лише вона.
Вона з міністром оборони Моше Даяном
і ще двома міністрами, які щільно займалися питаннями безпеки,
створили так званий «Комітет Х»,
щоб вирішувати, враховуючи рекомендації Моссаду,
хто буде ціллю.
ТЕЛЬ-АВІВ, ІЗРАЇЛЬ
Отже, на наступний день після нападів кабінет прем'єр-міністра постановив
організувати операції помсти,
операцію «Гнів Божий», як її назвали,
для якої був створений спеціалізований осередок Моссаду, відома як Кідон,
який відповідає за підготовку
і здійснення цільових вбивств.
Основний принцип був стріляти, а не говорити.
Але в ті часи говорили з певними обраними людьми,
які б розказали усім, що за всім цим стоїть Ізраїль.
Кідон був підрозділом оперативної гілки Моссаду.
Зосередившись на цій місії, вони знайшли ціль,
підготували операцію і виконали їх.
У нас, на щастя, було достатньо людей, щоб виконати цю роботу.
Вони склали список, сказали: «Добре». І почали їх шукати.
Майк Гарарі керував кількома операціями цього спецпідрозділу.
Він був чудовим таємним агентом.
Він був одним із засновників Моссаду.
Перший був у Римі.
Абдель Зуайтер.
Він був дуже ніжною, дуже доброю людиною.
Поетом.
Але за цією ніжною зовнішністю
був дуже хитрий розум.
Він виконував і планував дрібні місії проти Ізраїлю.
Абдель Зуайтер повертається додому після вечері.
У вестибюлі біля ліфта…
чекали двоє хлопців з ізраїльської команди, і вони його застрелили.
Він був першим.
У той час центр,
передова штаб-квартира Моссаду була в Парижі.
Отже, Майк, як і багато інших, жив і працював у Парижі.
Доктор Гамшарі, який жив у Парижі,
був одружений з француженкою, мав доньку-француженку,
він також був дуже приємною людиною.
Мирною людиною.
Він давав інтерв'ю про свої мирні наміри.
Таких нападів на Францію ніколи не буде
через її політичну позицію.
Чи можете ви жити спокійно у Франції?
Ви боїтеся за своє життя?
Я — ні, але я не хочу спокушати долю.
І ізраїльтяни дійшли висновку, що він був одним з лідерів
мережі «Чорного вересня» в Європі.
Тож вони мали знайти спосіб вбити Гамшарі
у той час, коли його дружина й дитина не будуть поруч.
Доктору Гамшарі подзвонила жінка на ім'я Патріша Роксбург,
фотографиня канадського походження, що живе в Парижі, а також журналістка.
У неї було гарне прикриття.
Її справжнє ім'я — Сільвія Рафаель.
Уродженка Південної Африки
Сільвія Рафаель була однією з великих ізраїльських амазонок.
Вона була волонтеркою Моссаду. Вона телефонує доктору Гамшарі
і каже, що хоче взяти в нього інтерв'ю.
Він зустрічається з нею в паризькому кафе.
У цей час кілька агентів Моссаду
проникли у квартиру Гамшарі
і підклали бомбу під його телефон.
А наступного дня,
коли його дружина і дитина вийшли з квартири,
двоє людей були поблизу його будинку.
Один з них тримав у руках пульт дистанційного керування.
Сільвія Рафаель телефонує Гамшарі
і питає: «Це лікар Гамшарі?»
Він каже: «Так».
Потім вона дає знак колезі, який натискає кнопку.
Бомба вибухає
і смертельно ранить Гамшарі,
який помирає у французькій лікарні.
Гамшарі був другим.
Коли його знищили,
мої колеги були дуже засмучені і ображені на Моссад за те,
що вони прийшли зводити рахунки з тим,
щодо якого ми не були впевнені, що він активістом
на вулицях Парижа, як будь-який бандит з Близького Сходу.
ТЕЛЬ-АВІВ, ІЗРАЇЛЬ
Через два місяці після Мюнхена
до мене прийшли хлопці, які проводили розвідку для Кідона.
Вони принесли аерофотозйомку елітних житлових будинків
у центрі Бейрута і сказали мені:
«У нас є завдання нейтралізувати низку людей.
Ми цим займаємося».
Тут, у цих двох будівлях на вулиці Вердун у Бейруті,
живуть троє терористів.
Абу Юссеф Аль-Наджар,
головний операційний керівник «Чорного Вересня».
Другий — Камаль Адван, який також був оперативним керівником.
А третім був Камаль Нассер,
який був речником ОВП, терористичних організацій.
Він спитав мене:
«Ви думаєте, що зможете спланувати операцію з їхнього вбивства?»
Я сказав йому: «Гадаю, що так. Думаю, що зможу».
Він спитав: «Які у вас плани?»
БЕЙРУТ, ЛІВАН
Ми приїхали на ракетних катерах до узбережжя Бейрута.
Нас було 15 хлопців, які гуляли після півночі.
Це трохи підозріло, тож ми вирішили зробити це більш нормальним
і переодягнули чотирьох з нас у жінок.
Ми одягли все — перуку…
помаду, туш, тіні під очі.
Ми їхали містом.
Припаркували машину за 80 метрів від будівлі і почали йти.
Я був у першій парі.
Я поклав голову на плече більш високого хлопця.
Офіцер був моїм хлопцем.
Ми дійшли до місця.
Три команди, які мали піти до квартир?
зайшли на сходи.
Я чекав, коли вони повідомлять, що вони на місці.
Вони всі одночасно натискають на заряди вибухівки,
і ми одночасно входимо.
Троє терористів вбито.
Один з них, коли загін увійшов до його кімнати,
його дружина стояла за ним.
Його застрелили, і його дружину також було вбито.
А в іншій будівлі
жінка, що стояла за дверима,
сусідніми дверима, поруч з тими, які ми відчинили,
вже була мертва.
Вийшов хлопець у шкіряній куртці з вусами, темношкірий.
Він дістав пістолет і почав переходити дорогу до нас.
Тож ми прийшли з'ясувати: «Що тут сталося?»
Я прошепотів блондинці: «Вибору немає».
І я досі пам'ятаю шок у його погляді,
коли він побачив, як дівчата розстібають куртки,
витягують малі кулемети, і кулемети починають стріляти.
Тож ми втратили момент несподіванки,
до того, як усі загони дійшли до дверей.
Ми втекли з вулиці.
Уся стрілянина тривала десь сім хвилин.
І через 30 хвилин після прибуття ми повернулися в море,
місію виконано.
Хоча кожен з нас був мішенню,
МАГМУД АЛЬ ЧААЛАН
є пріоритети для ізраїльських агентств і Моссаду.
Тож Камаль Адван, Камаль Нассер або Юссеф Аль-Наджар.
Ця команда
була пріоритетом Моссаду.
Тож Моссад убив їх і вбив у 1973 році.
Вони зосередилися на Алі Гасані Саламе.
Алі Гасан Саламе був звичайним громадянином Палестини,
але в нього була своя історія.
Його батько, Гасан Саламе,
був одним з палестинських бойовиків, які були вбиті чи замучені
під час палестинської революції
у боротьбі між сіоністським рухом
і палестинськими бойовиками.
Тому молодий палестинський патріот приєднався до руху ФАТХ
на ранньому етапі, коли закінчив університет у 1964 році.
Він був у близькому оточенні Ясіра Арафата,
з яким він пов'язаний любов'ю і кровними зв'язками.
Абу Гасан Саламе отримав те, що відомо у ФАТХ
як фундаментальна посада, так зване, центральне джерело.
Центральне джерело — це людина, яка слідкує за всіма справами
й операціями проти Моссаду та Ізраїлю.
Він створив щось на кшталт арабської міжнародної команди,
щоб відстежувати
й переслідувати всіх членів Моссаду.
З того моменту він став першим ворогом Моссаду,
і Ґолда Меїр дала йому дивне прізвисько
«Червоний принц».
Вона казала, що це означає вбивцю, який коштував нам
багато ізраїльської, єврейської крові.
Стільки людей із Моссаду, інформаторів і спостерігачів
шукали Алі Гасана Саламе.
Алі Гасана Саламе бачили всюди.
Він у Женеві, але вже їде.
Він їде на північ, може, в Данію.
І ще один ліванський інформатор каже: «Він зараз їде до Норвегії».
Вони отримали інформацію, що Саламе в маленькому містечку Ліллегаммер.
ЛІЛЛЕГАММЕР, НОРВЕГІЯ ЛИПЕНЬ 1973 РОКУ
Коли ізраїльтяни прибули в Ліллегаммер, там був Майк Гарарі.
Цві Замір, голова Моссаду, був там.
І ще один чоловік на ім'я Дан Арбель.
Там щонайменше дві жінки.
Одна з них — Сільвія Рафаель. Звісно, вона завжди поруч.
А друга — шведка на ім'я Маріанна Ґладнікофф.
Вони розділилися.
«Може, це місце, де ми побачимо Саламе».
Вони знайшли там Алі Гасана Саламе,
який сидів у кав'ярні, пив каву і розслаблено розмовляв з іншими.
Потім вони спостерігають за ним і бачать кілька дуже дивних речей.
По-перше, він їздив на велосипеді.
Він виходив без захисту. Його ніхто не супроводжував.
Він жив у дуже бідній квартирі
на околиці Ліллегаммера.
У Моссада було дуже зернисте фото Саламе.
Сільвія Рафаель дуже скептично налаштована.
Вона каже: «Здається, це не той чоловік».
Але Майк Гарарі, Цві Замір, голова спецпідрозділу,
які вже звикли, що вони завжди мають рацію,
наказують його вбити.
Увечері вони знову бачать Саламе
з вагітною жінкою, вони йдуть в кіно.
І вони виходять.
Йдуть за ними. Їдуть автобусом.
Слідують за ними на машині, коли виходять з автобуса.
Вони вбивають Саламе, і вони дуже щасливі.
Шалений успіх. Усі молодці. Ідіть додому.
Стрільці негайно йдуть, Гарарі й Замір йдуть.
Але це був не Алі Гасан Саламе.
Вони вбили не того хлопця.
ДАЛІ БУДЕ «ГНІВ БОЖИЙ» ЧАСТИНА 2
Його вбила секретна служба, Моссад.
СТРАЧЕНО
Він не мав зв'язків з палестинцями.
Ґолда сказала: «Це війна, щоб захистити життя Ізраїлю, а на війні
може статися помилка».
Вбивства лідерів «Чорного вересня»
були надзвичайно успішною місією.
Але єдиний, хто вижив,
був Алі Гасан Саламе.
Ясір Арафат доручив Алі Гасану Саламе
встановити таємний канал у ЦРУ.
Моссад вирішив відправити жінку.
«Ти маєш поїхати до Бейрута, а твоїм завданням буде…
вбити людину».
ШПИГУНСЬКІ ОПЕРАЦІЇ
Переклад субтитрів: Наталія Базилевська