OLIMPIAI STADION MÜNCHEN, NÉMETORSZÁG
1972. SZEPTEMBER 6.
A stadionban máskor 80 000 lelkes atlétikarajongó éljenez.
A mai napon azonban gyászol a közönség.
Együtt emlékeznek a 11 meggyilkolt izraeli sportolóra,
akiket tegnap palesztin terroristák egy sikertelen akció után öltek meg,
miután nem tudták elérni bebörtönzött honfitársaik kiszabadítását.
Az akciót a Fekete Szeptember hajtotta végre.
Ezt a szervezetet egyszer és mindenkorra fel kellett számolni.
A hadművelet célja nemcsak a bosszú volt, hanem az elrettentés is.
Meg kellett mutatni a világnak,
hogy egy ilyen gaztett nem maradhat büntetlenül.
A Moszad készített egy listát, és elkezdte felkutatni a célszemélyeket.
Miután a Fekete Szeptember számos vezetőjét likvidálták,
Ali Hasszán Szalameh következett, ő lett az első számú célpont.
A Moszad egészen elképesztő eredményeket ért el.
A lillehammeri művelet során azonban óriási hibát követtek el.
Nem a célszemélyt ölték meg.
KIVÉGEZTÉK
Hat évvel később Menáhém Begín, az új miniszterelnök
úgy érezte, hogy ez még mindig egy lezáratlan ügy.
Szalameh terrorista volt.
Egy gyilkos.
Begín ezért kiadta a parancsot, hogy keressék meg, és likvidálják.
KÖZPONTI HÍRSZERZŐ ÜGYNÖKSÉG
BIZALMAS
A KÉMEK VILÁGA
ISTEN HARAGJA MŰVELET – 2. RÉSZ
Az elmúlt 18 hónapban számos arab állampolgárt lőttek le
vagy robbantottak fel Európa-szerte.
Ám Lillehammerben
az izraelieknek valamiért nem sikerült eltüntetni a bizonyítékokat.
Két álarc nélküli férfi ugyanolyan hangtompítós .22-eseket használt,
mint amilyenekkel Rómában és Párizsban más arab állampolgárokkal is végeztek.
Négy napja az izraeli kivégzőosztag
Lillehammerbe utazott Szalameh miatt, aki a müncheni merénylet kitervelője volt.
SAINT-TROPEZ, FRANCIA RIVIÉRA, FRANCIAORSZÁG, 1973. JÚLIUS
Épp Saint-Tropez-ban voltam.
Éttermekben játszottunk.
Zenéltünk.
Odajött hozzám egy rendőr, és azt mondta,
telefonáljak haza, mert baj van.
Valami történt Ahmeddel Norvégiában, de részleteket egyelőre nem tudni.
Megtudtam, hogy Ahmed meghalt.
Azt hittük, karambolozott, vagy valamilyen baleset érte.
De az izraeli titkosszolgálat, a Moszad ölte meg.
A bátyám volt. A testvéreimmel mind felnéztünk rá.
Rengeteget utazott,
míg aztán Skandináviában lelt otthonra.
Ott telepedett le, és ott ismerte meg a feleségét, Torillt is.
Lillehammerben dolgozott, és ott is élt.
Karatét oktatott és felszolgált.
Semmi köze nem volt a palesztinokhoz.
Semmi.
Ez nemcsak egy szörnyű tragédia volt, hanem egy totális félreértés is.
Ahmed Bouchikhit egy park mellett lőtték le.
A parkban egy fiatal pár csókolózott,
és meglátták a kocsit, ami épp elhajtott a helyszínről.
Egy fehér autó volt, aminek a rendszámát is megjegyezték.
Alapszabály: egy autót nem használunk többször.
De Dan Arbel vett néhány eszközt,
amit a csomagtartóban hagyott,
így másnap elment az autóért.
Marianne Gladnikoff is vele tartott.
Ahelyett, hogy annak rendje és módja szerint vonattal mentek volna Oslóba,
úgy döntöttek, autóznak, és ez még nem minden.
Dan Arbel még vissza is vitte a kocsit a kölcsönzőbe,
ami szintén óriási hiba volt.
A rendőrség letartóztatta Dan Arbelt
és Marianne Gladnikoffot, akik rögtön bevallottak mindent.
Arbelnek volt egy komoly gondja: a klausztrofóbia.
Nem bírta a szűkös, zárt tereket.
Azt mondta, vallomást tesz, csak nyissák ki az ajtót.
Kinyitották, ő pedig el is mondott mindent.
Rengeteg információt megosztott
a Moszad európai akcióiról és vezetőiről.
Megadta annak a lakásnak is a címét,
ahol Sylvia Raphael néhány ügynökkel együtt
abban a percben is várakozott.
Le is tartóztatták őket.
Minél többet megtudtunk a történtekről, annál kevésbé értettük a dolgot,
hisz a Moszad egy világszerte ismert szervezet.
De mint kiderült, ők is követnek el szarvashibákat.
Szerencsére néhányukat letartóztatták, és el is ítélték.
Az ügyből nemzetközi botrány lett.
A külügyminiszter tájékoztatta az oslói izraeli nagykövetséget,
hogy nem lesz…
hogy nem áll módunkban szabadon engedni a foglyokat,
akik nem fogadhatnak látogatókat sem.
Dan Arbel, Sylvia Raphael és Marianne Gladnikoff börtönben voltak,
és hamarosan bíróság elé kellett állniuk.
NORVÉGIA LEGFELSŐBB BÍRÓSÁGA
Mindennap ugyanaz a jelenet ismétlődik meg,
amikor a hat vádlottat fegyveres kísérettel viszik a bíróságra,
a mai azonban az utolsó ilyen alkalom.
Hakan Vika államügyész elmondta,
hogy az akció egyik vezetőjére
hattól kilenc évig terjedő büntetést kért gyilkosságban való bűnrészességért.
Az ügyészség állítása szerint az izraeli hírszerzés, azaz a Moszad
tulajdonképpen saját bíróságot hozott létre az arab terrorizmus ellen.
Csakhogy egy gyilkosság az gyilkosság, amit szankcionálni kell,
bárki, bármilyen indítékból is követi el.
Elítélték őket, és Izraelnek meglehetősen sok időbe telt elérni,
hogy az ügynökeiket szabadon engedjék.
Szinte az összes műveleti tiszt
letöltendő börtönbüntetést kapott Norvégiában,
ugyanakkor 22 hónapon belül mindegyikük szabadulhatott.
IZRAEL VOLT MINISZTERELNÖKE
Izrael hivatalosan sosem vállalt felelősséget az akcióért,
de ahogy mi, úgy a norvégok is pontosan tudták,
hogy a Moszad volt a felelős.
Szakmabeliként máig nehezen tudom megérteni ezt az akciót.
Egy olyan marokkói állampolgárt vettek célba,
aki pincérként dolgozott Lillehammerben, és az egyetlen bűne az volt,
hogy hasonlított Ali Hasszán Szalameh-ra.
Szalameh-t valamelyest ismertem.
Kizárt dolog volt, hogy egy hozzá hasonló gazdag fiatalember,
akinek mesés autói vannak,
és kiemelt közszereplő Bejrútban,
a sors különös fintorából
az Északi-sarkkörhöz költözzön, hogy ott pincérkedjen, kerékpárral járjon,
és egyszerű, nyugodt életet éljen, elvegyülve a helyiek között.
Sok műveleti hiba történt,
némelyik nyilván az idő szűke miatt.
A művelet vezetője ugyanaz a Mike Harari volt,
akik személy szerint több tucat,
sőt, talán több száz másik akciót sikeresen levezényelt.
De ez a művelet kudarcba fulladt.
Hibát követtek el,
és igazságtalanul bántak egy ártatlan marokkói állampolgárral.
Döbbenetes, hogy Izrael sosem kért bocsánatot.
Hihetetlen. Akkor is elnézést kérek, ha nekimegyek valakinek az utcán.
Pláne, ha véletlenül megölök valakit. De bocsánatot sem kértek. Elképesztő.
A sógornőm sosem tudta túltenni magát a tragédián, ezzel kellett együtt élnie.
Aláírattak vele egy papírt, hogy hallgatni fog.
ANÉLKÜL, HOGY FELELŐSSÉGÉT ELISMERNÉ SZERENCSÉTLEN HALÁLESET
Évekkel később aztán
Izrael végre beleegyezett, hogy kártérítést fizessen a családnak.
750 000 NORVÉG KORONA
TEL-AVIV, IZRAEL 1973
Az Isten haragja műveletet azon nyomban leállították.
Mindenkit hazahívtak, és vége volt.
A lillehammeri eset után Zamir felajánlotta Goldának a lemondását.
Golda ezt rögtön visszautasította.
Azt mondta, ez egy háború.
Háború, ami az izraeli életek védelméért folyik.
Egy háborúban pedig történnek hibák.
Golda Meir úgy látta,
a támadások oka pusztán az, hogy zsidók vagyunk.
Csakis azért támadnak meg, mert képtelenek elismerni,
hogy jogunk van az őseink földjén egy saját, független államhoz.
A palesztin terrorszervezet stratégiájának része volt,
hogy Izraelen belüli és azon kívüli célpontokat is támadjanak.
Ezért Izrael azt akarta üzenni a világ zsidóságának,
hogy segítenek megvédeni a zsidó népet és a nép érdekeit.
Hisz részben ez adja Izrael létjogosultságát.
A Fekete Szeptember vezetőinek likvidálása
rendkívül sikeres akció volt.
Ezt követően hosszú éveken át
egyetlen terrorcselekmény sem történt az európai zsidóság ellen.
Ezek az akciók jelentős operatív problémákat okoztak,
hisz a terrorszervezetek vezetőinek állandó mozgásban kellett lenniük.
Tudták, hogy bármelyikükhöz eljuthatnak,
ez pedig zavart okozott a szervezetek működésében.
Azzal, hogy tíz-tizenegy arab terroristát megöltek Európában,
a Fekete Szeptember 1973 áprilisára
lényegében megszűnt.
Az egyetlen túlélő
Ali Hasszán Szalameh volt.
Furcsa módon ő volt
a Fekete Szeptember egyetlen vezetője, aki mindig kicsúszott Izrael kezei közül.
Szalameh volt a Fekete Szeptember egyik vezetője.
Nem ő volt a szervezet feje, de ő is vezető volt.
A '60-as években lettem
a libanoni Kataeb Párt diákszervezetének elnöke.
KARIM PAKRADOUNI ÜGYVÉD
A KATAEB LIBANONI KERESZTÉNY PÁRT KORÁBBI VEZETŐJE
Később én voltam az, aki a pártból elsőként találkozott Jasszer Arafattal.
A beszélgetésből aztán barátság lett
vele és Szalameh-val.
Szalameh szokatlan személyiség volt.
Az ő fejéből pattant ki a levélbombák ötlete is.
Számos ilyen csomagot küldött a Moszad tagjainak.
Sokan megsérültek közülük, néhányan talán meg is haltak.
A másik dolog, amibe rengeteg időt és energiát fektetett,
az a repülőgép-eltérítések megszervezése volt.
De számos európai ország olajellátását is megbénította
egy olajfinomító felrobbantásával az olaszországi Trieszt városában.
A Fekete Szeptembernek nem volt székhelye.
Nem tudom, pontosan mekkora volt a szervezet,
de úgy 50 főből állhatott, és a vezetőség folyamatosan változott.
ÚJSÁGÍRÓ, VOLT NÉMET HÍRSZERZŐ TISZT
Olvastam a hírszerző ügynökségek
és a rendőrség jelentéseit a PFSZ és a Fekete Szeptember kapcsán,
de Ali Hasszán Szalameh egyikben sem szerepelt, mindenhol más neveket olvastam.
Talán szándékosan nem jelent meg sehol.
Diplomata volt, és bizottságokban is tagságot vállalt.
Tehát előtérben volt, de annyira mégsem, hogy az egész világ ismerje.
A világ egy fejkendős férfit ismert,
akit Arafatnak hívták.
A palesztin ügyet az ő személyével azonosította mindenki.
Ali Hasszán Szalameh nem tűnt vérszomjas harcosnak.
Sosem láttam róla olyan képet, amin Kalasnyikov lett volna a kezében.
NYUGAT-BEJRÚT, LIBANON
Szalameh Bejrútban telepedett le,
ott hozta létre az úgynevezett külső műveleti egységeket,
amelyeknek az volt a feladata,
hogy az arab országokon kívül tevékenykedjenek, elsősorban Európában.
A PALESZTINAI FELSZABADÍTÁSI SZERVEZET KÖZPONTJA
Szalameh lett annak a különleges egységnek a vezetője,
amely Jasszer Arafat védelméért volt felelős.
Ez volt az úgynevezett 17-es haderő.
Arafat sosem utazott külföldre,
legalábbis az arab országokon kívülre,
hacsak Szalameh nem volt mellette.
Szalameh ebben az időszakban
gyakorlatilag árnyékként követte Arafatot,
és komoly, összetett feladatokat kapott.
Jasszer Arafat bízta meg azzal is,
hogy hozzon létre egy titkos csatornát a CIA-hoz.
Ám 1973-ban született egy mellékmegállapodás
Izrael és az Egyesült Államok között,
miszerint minden alkalommal,
amikor az amerikai közigazgatás
kapcsolatba akart lépni egy palesztin állampolgárral,
Izraelt előzetesen tájékoztatnia kellett.
Szalameh-val sokat beszélgettünk erről a dologról,
de nem tudtam, mi lehetne a megoldás,
egészen addig, amíg Libanonban amerikaiakat kezdtek elrabolni,
és amerikai intézmények felrobbantásával fenyegetőztek.
Ez egy új helyzetet teremtett, és mondtam,
hogy az amerikai nagykövetség biztonságáért
és minden Libanonban élő amerikai állampolgár biztonságáért
felelősséget kellene vállalnia,
és értesítenie kéne az amerikai nagykövetséget,
hogy létezik a 17-es haderő,
ami minden amerikai állampolgár rendelkezésére áll,
akiket elraboltak vagy veszélyben vannak.
Az amerikaiak nyilvánvalóan értékelnék a gesztust,
és hajlandóak lennének titkos kapcsolatot létesíteni vele,
akár közvetlenül, akár közvetve.
Nixon elnök aztán kinevezte Robert Amest,
akinek létre kellett hoznia
egy kommunikációs csatornát a palesztinokkal.
Ő mondta el Salameh-nak az első találkozón,
hogy ez egy olyan fórum, amelyen keresztül
minden elképzelését és kérését
eljuttathatja az amerikai kormányhoz.
Jasszer Arafat és természetesen Szalameh is
arra törekedtek, hogy Amerika elismerje a PFSZ-t.
A CIA természetesen utánanézett Szalameh-nak.
Arra jutottak, hogy megfelelő forrás és kapcsolattartó lehet,
egy közvetlen szál Arafathoz és a Fatahhoz.
A terv bevált, Szalameh pedig egyre feljebb jutott a ranglétrán.
Arafat már nem is ment nélküle sehová.
Még a világ legszebb nője is Szalameh felesége lett.
Georgina Rizket, a Miss Universe győztesét vette el.
Miss Rizk, gratulálok a győzelemhez!
Milyen érzés, hogy öné lett a korona?
Először is, nagyon köszönöm,
és nagyon boldog vagyok. Remekül érzem magam.
A CIA még egy utazásra is elvitte az ifjú párt,
így a nászútjukat Amerikában töltötték.
A CIA fizetett mindent,
Szalameh és Georgina pedig bejárták Amerikát,
és Los Angelestől a Disney Worldig mindenhová elmentek.
EGYESÜLT NEMZETEK SZERVEZETE 1974. NOVEMBER 13.
Szalameh szervezte meg
Jasszer Arafat New York-i találkozóját is a CIA-val.
A PFSZ diplomáciai előretörésének kiindulópontja az ENSZ volt,
melynek 1974-es közgyűlésére Jasszer Arafatot is meghívták.
Arafat jelenléte feldühítette az izraelieket.
Bojkottálták az ülést,
egy cionista csoport pedig azt üzente, Arafat nem hagyja el élve New Yorkot.
Ám Arafat nemcsak, hogy túlélte,
de állandó helyet is szerzett magának az ENSZ-ben.
Egyik kezemben olajágat tartok,
a másikban egy szabadságharcos fegyverét.
JASSZER ARAFAT
Ne engedjék, hogy az olajág kiessen a kezemből!
TEL-AVIV, IZRAEL
Izraelbe lassan eljutott a híre annak,
hogy Szalameh és a CIA között
gyakorlatilag folyamatos a kommunikáció Bejrútban.
Az, hogy a CIA közvetlen kapcsolatot létesített Szalameh-val,
Izrael számára teljes mértékben elfogadhatatlan volt.
Izrael ezt vérlázítónak tartotta,
hiszen Szalameh volt az egyik legfőbb ellenségük.
Az izraeliek meg akarták ölni Szalameh-t.
El akarták vágni a Palesztinát Amerikával összekötő titkos szálat.
Úgy gondolták, hogy ez a kapcsolat
aláássa az USA és Izrael közötti jó viszonyt,
és tartottak tőle, hogy Amerika előbb-utóbb elismeri
a Palesztinai Felszabadítási Szervezetet.
Mindemellett az izraeliek minden palesztin vezetőt likvidáltak,
aki a látókörükbe került.
Hat évvel Lillehammer után,
és hat évvel a Fekete Szeptember felszámolása után
Menáhém Begín, az új miniszterelnök
úgy érezte, hogy ez még mindig egy lezáratlan ügy.
Hogy ez az ember nem csak Izraelre, de sok más országra is veszélyt jelenthet.
Terrorista volt.
Egy gyilkos.
Begín ezért kiadta a parancsot,
hogy találják meg, és likvidálják.
BEJRÚT, LIBANON 1978
Három ügynök is felkészült arra,
hogy Ali Hasszán Szalameh-t likvidálják.
Ők is a Kidon tagjai voltak, a Moszad ügynökei.
X ügynököt Bejrútba küldték, hogy kövesse Szalameh-t.
Az ő feladata csupán információszerzés volt.
Meg kellett találnia Szalameh-t.
Megtudták, hogy Szalameh
a bejrúti Continental Hotelbe megy szaunázni.
Szokatlan időpont volt, valamikor délután.
A szauna sűrű párájában hirtelen feltűnt egy alak.
Szalameh volt az, anyaszült meztelenül.
A Moszad először is megvizsgálta annak lehetőségét,
hogy Szalameh-t a szaunában öljék meg.
Ám rájöttek, hogy túl sok civil áldozat lenne,
ezért lefújták az akciót.
Szalameh azonban beszélgetésbe elegyedett a Moszad ügynökével,
X ügynökkel,
aki Szalameh jó barátja lett, és többször is elment hozzá vendégségbe.
Megismerte Georginát és Georgina nővérét is,
akik szintén bizalmukba fogadták.
X ügynöknek azonban szét kellett választania a munkát a barátságtól.
A Moszad ezután úgy döntött,
hogy egy nőt is odaküld.
Erika Mary Chambersnek hívták.
Lehetséges, hogy több nevet is használt,
olyan álneveket is, amiről nem tudunk.
Ő volt a legfontosabb személy.
Brit diák volt,
aki Izraelben akart továbbtanulni,
Izraelben pedig felfigyelt rá a Moszad.
Két év kiképzést kapott,
és tökéletesen beleillett a képbe.
Olyan ügynökökre volt ugyanis szükség, akik nem beszélik az izraeli szlenget,
nem néznek ki izraelinek,
és nem keltik egy zsidó ember benyomását.
Meg kellett találnia Ali Hasszán Szalameh-t,
és részt venni a kiiktatásában.
Mike Harari odament hozzá és azt mondta,
Bejrútba kell mennie, és az lesz a feladata,
hogy megöljön valakit.
Erikának volt egy névjegykártyája, amely szerint
egy gyermekjogi szervezetnek dolgozott Genfben.
BEJRÚTI NEMZETKÖZI REPÜLŐTÉR
Kis idő múltán találkozott is Ali Hasszán Szalameh-val.
Úgy tett, mintha véletlenül futottak volna össze.
Erika egy lakást bérelt,
ami a Madame Curie és egy másik utca sarkán állt.
Az ablaka az utcára nézett,
a Madame Curie-re,
ahol Szalameh naponta legalább kétszer elhaladt a konvojával.
Különös lány volt.
Furcsán viselkedett. Kóbor macskákat etetett az utcán.
Néha csak ült, festegetett, és várt.
Szalameh nem volt éppen védtelen.
Egy Land Rover ment elöl,
tele palesztin terroristákkal, akik állig fel voltak fegyverezve
gépfegyverekkel és Kalasnyikovokkal.
A kocsi mögött mindig ment egy másik autó is,
amit egy palesztin testőr vezetett,
és Szalameh mindkét oldalán is ült egy-egy testőr.
Szalameh azonban olyan hibát követett el, amit egy titkos ügynöknek sosem szabadna.
Egy titkos ügynök, aki veszélyben van,
bárhová is megy, sosem jöhet visszafelé ugyanazon az úton,
mint amin odafelé ment.
Nem mehet ugyanazon az útvonalon. Mindig variálni kell.
De Szalameh minden alkalommal a Rue Madame Curie-n haladt végig,
arrafelé ment haza, majd vissza.
Minden délben
kocsiba ült, és hazament, hogy a gyönyörű Georginával ebédeljen.
Szalameh-nak a Georgina Rizkkel kötött házassága komoly problémákat okozott.
Szalameh valóságos médiasztár lett, és az újságírók…
különösen a libanoni újságírók,
mindenhová követték.
Egy alkalommal magam is részt vettem egy értekezleten.
A saját fülemmel hallottam, ahogy Abu Ammar…
azt mondta neki,
hogy költözzön el Georginától,
mert minden biztonsági előírást megszeg,
és ezt neki kéne a legjobban tudnia.
Azt mondta, ez a helyzet rendkívül veszélyes, és a vesztébe rohan.
A Szalameh elleni műveletben
sokat segített, hogy Szalameh-nak bevett szokásai voltak.
A nap közben összegyűjtött információk és Szalameh útvonala alapján
elkészült a terv; egy Volkswagent kellett egy adott helyszínen leparkolni,
amit természetesen telepakoltak robbanóanyagokkal.
Amikor megvolt az akcióterv,
és eldöntötték, hogy felrobbantják Ali Hasszán Szalameh autóját,
le kellett tesztelniük, melyik ügynök az, aki képes megnyomni a gombot
pontosan abban a pillanatban, amikor Szalameh elhalad a VW mellett.
Nagyon pontosnak kellett lenni.
Egy tranzisztoros rádiót használtak,
ami mindenre alkalmas.
Ha ugyanis egy tűt teszünk a tranzisztoros rádión lévő lyukba,
a rádió távirányítóvá válik.
Így ha az ember megnyom egy gombot, a készülék végrehajt egy utasítást.
Kiderült, hogy az ügynökök közül
Erikának volt a legjobb érzéke a feladathoz, remekül csinálta.
X ügynököt Bejrútból Jordánia déli részére küldték,
ahol az Izraelből érkező Moszad-ügynökök már átlépték a határt.
Egy bútort hoztak,
ami tele volt robbanóanyaggal.
X ügynök ezt berakta a kocsiba,
majd Jordániát és Szíriát is átszelve…
visszatért Libanonba, Bejrút városába.
Egy garázsban kellett letennie az autót, amit meg is tett.
Izrael időközben két másik ügynököt is Bejrútba küldött,
akik közül az egyik a robbanószerek szakértője volt.
Az éj leple alatt aztán…
elrejtették a robbanóanyagot a sofőr fejtámlájában.
Ezután a Volkswagennel
pontosan Ali Hasszán Szalameh ablaka alatt álltak meg.
1979. január 18-án
a Kataeb Párttal részt vettem egy egyeztetésen,
ahol Bachir Gemayel is jelen volt.
A KATAEB VOLT VEZETŐJE
Amikor a találkozó véget ért, Bachir azt kérdezte,
még mindig kapcsolatban állok-e Szalameh-val,
merthogy ő a barátunk.
Mondtam, hogy igen, kapcsolatban vagyunk.
Erre Bachir azt kérte, szóljak neki, hogy vigyázzon magára,
és lehetőség szerint ne nagyon menjen sehová.
Fontosnak tartottam az üzenetet,
ezért megkértem egy kollégámat, aki Szalameh jó barátja volt,
hogy menjen el Georgina Rizkhez,
és adja tovább Bachir üzenetét.
Szalameh ilyet csinált a kezével,
és azt mondta, mindennap hall ilyesmit, és minden szükséges óvintézkedést megtesz.
Allah pedig vigyáz rá.
Reggel kapott egy üzenetet, ekkor már a CIA figyelmeztette,
hogy az izraeliek vadásznak rá, és legyen óvatos.
De ő nem törődött vele, és már késő is volt, pár órája volt csak hátra.
Erika Chambers otthon várt.
A távirányító már a kezében volt.
Meglátta, hogy Szalameh konvoja közeledik.
Aztán pár méterrel azelőtt, hogy a konvoj elérte volna a Volkswagent,
Erika megnyomta a gombot.
Amint befordultak a sarkon, hatalmas robbanást hallottunk.
Az autó felrobbant. Nyolc-kilenc ember halt meg.
Ártatlanok, járókelők, akiknek közük sem volt az egészhez.
Mind az öt testőr túlélte. Valósággal őrjöngtek.
A szobalány a férjem nevét kiabálta.
Kirohantam a másik erkélyre, és láttam, hogy az utcán kitört a pánik.
Felkaptam magamra valamit, és lerohantam.
Szalameh-t azonnal bevitték a kórházba.
Nem sokkal később eljött egy barátunk,
rám nézett, és csak bólintott.
Így tudtam meg, hogy a férjem meghalt.
Erikának menekülnie kellett.
Lerohant az utcára,
beült a kocsijába,
és rettenetesen félt.
Észak felé vette az irányt, egy keresztény enklávé felé…
ahol egy hajó már várt rá.
Az északi Port Jouniehbe ment.
Motorcsónakkal vitték
a 13-as flottilla hajójához, az izraeli haditengerészet különítményéhez.
Felszállt a hajóra, és leült.
Már alkonyodott, Erika pedig a naplementét nézte.
Bámulta az eget, ami valósággal tündökölt.
A távolban felsejlő hegyek békét és nyugalmat sugároztak.
Erika végre felsóhajthatott, hisz a küldetését sikeresen teljesítette.
Mike Harari a helyszínen várt. Ő is ott volt az akció idején.
Bejrútban sokan azt hitték, ez is csak egy hétköznapi robbantás volt,
de Harari tudta, mi történt.
Mikor meglátta a füstöt, földöntúli boldogságot érzett.
Sosem fogom elfelejteni azt a napot,
mert elvesztettem egy barátomat.
Rögtön azt kérdeztem, hogy az izraeliek ölték-e meg,
mert ez az egész abszurd.
Az első reakcióm nyilván az volt,
hogy odarohantam a telefonhoz, és felhívtam Arafatot.
Ő csak ennyit mondott:
„A barátja voltál, ő pedig szeretett téged.
Nyugodj békében, hősöm!”
Jasszer Arafatnak nagy nehézségek árán sikerült csak eljutnia Bejrútba.
Ő is részt vett Szalameh temetésén.
Vitte a koporsót, a menetet pedig több ezer gyászoló kísérte.
Biztonságtechnikai szempontból Szalameh meggyilkolása
egyértelmű bizonyíték volt arra, hogy a Moszad erős, és képes áttörni
a libanoni védelmet, hogy kivégezzen egy ismert személyt.
A Moszad likvidálta Szalameh-t,
vagyis képes lehetett másokat is eltüntetni.
Ennek eredményeképpen valószínűleg több palesztin vezető is
kénytelen volt szigorúbb biztonsági intézkedéseket alkalmazni.
Szalameh halála miatt
számtalan olyan szál megszakadt, amelyet Szalameh
komoly fáradságok árán épített ki bizonyos nagyhatalmakkal
a Közel-Keleten és nyugaton.
A Moszad számos kapcsolatot megszakított,
amely kedvezőtlen lehetett volna Izrael számára, de épp ez volt a cél.
X ügynök Bejrútban maradt,
és Damaszkuszban dolgozott még hosszú időn át, jelentős sikereket elérve.
Ez mindig is így volt.
Golda kormányzásától az én miniszterelnökségemig
mindenki így járt el.
Pokoli nehéz döntés
kiadni a parancsot egy ember likvidálására.
De ezek az emberek veszélyesek voltak.
Egyiküket, aki a müncheni merénylet megtervezésében is részt vett,
csak '92-ben ölték meg.
Tehát húsz évvel később.
Jó estét! Talán nem meglepő, hogy a nap hírei ismét
az erőszakról szólnak.
Tegnap este Párizsban lőttek le egy palesztin vezetőt.
Atef Bseiso, a PFSZ biztonsági szolgálatának második embere
egy fogadásról indult haza, amikor ismeretlenek tüzet nyitottak rá.
A palesztin vezető azonnal meghalt.
Atef Bseisót késő éjszaka ölték meg a Meridian Hotel előtt, ahol az elkövetők
hangtompítós fegyvert használhattak, majd elmenekültek a helyszínről.
Ma délután Jasszer Arafat azonnal kérdőre vonta a Moszadot,
akiket a merénylet elkövetésével vádolt meg.
Ma este izraeli és palesztin források is
megerősítették, hogy Atef Bseiso volt az egyik szervezője
az 1972-es müncheni terrorcselekménynek,
amelyben 11 izraeli sportoló vesztette életét.
Atef Bseiso a PFSZ egyik magas rangú tisztviselője volt.
Hogy kinek állhatott érdekében likvidálni őt, továbbra is kérdéses.
Ez több mint 20 évnyi szorgos munka,
húsz évnyi precizitás és húsz évnyi elszántság eredménye volt.
Egyértelmű üzenet volt
mindenki számára,
aki Izraelben és az izraeliekben akart kárt tenni.
Ez volt a müncheni mészárlásra adott válasz jelentősége.
Néhány évvel ezelőtt elmentem Münchenbe, a Connollystraße 31-hez,
ahol az izraeli küldöttség lakott az olimpiai játékok idején.
Megrendítő volt ott állni a ház előtt.
Nem volt könnyű látni a helyet, ami ilyen traumát okozott Izraelnek.
Mert súlyos trauma volt ez az egész nemzet számára.
Szalameh megölése után
a biztonsági kapcsolat is megszakadt az amerikaiakkal.
Megszűnt a titkos csatorna,
és csak 1988-ban lett újra kapcsolat a két nemzet között, ám ezúttal már nyilvánosan.
Az amerikai külügyminiszter, George Shultz tájékoztatta Jasszer Arafatot,
hogy csak akkor hajlandó tárgyalni Palesztinával,
ha Arafat véget vet a terrorizmusnak.
Történelmi pillanat, hogy Palesztina és Izrael közös megállapodást ír alá.
Jichák Rabin egy rövid, ünnepélyes ceremónia keretében
olvasta fel a Jasszer Arafat, a PFSZ elnökének levelét,
majd a nemzedékeken átívelő pszichés korlátokat áttörve
aláírta a kölcsönös megállapodást.
Az oslói egyezmény, amelyet 1993 augusztusában írtak alá Washingtonban,
új kezdetet jelentett Izrael és Palesztina kapcsolatában,
és mindemellett reményt is adott
a két fél közötti végleges békemegállapodásra.
Ma Izrael és a Palesztinai Felszabadítási Szervezet vezetői
elvi nyilatkozatot írnak alá egy palesztin nemzeti hatóság létrehozásáról.
Legyen ez a megbékélés felé vezető út
két olyan nép között, melyek egyaránt megtapasztalták a száműzetés keserűségét.
Elég volt a vérontásból és a könnyekből.
Elég volt!
Ami a leghihetetlenebb a történetben, hogy 23 évvel a merénylet után
kaptam egy hívást az UNESCO-tól. Azt kérdezték, segítenék-e nekik.
Aznap volt az oslói békeszerződés első évfordulója.
Valamilyen csoda folytán sikerült összetrombitálni az egész zenekart,
és elmentünk Oslóba.
A közönség soraiban ott ült Simón Peresz és Arafat is, akik persze nem ismertek.
Nem tudták, ki vagyok, én meg ott zenéltem, ahol a bátyámat megölték,
és olyan emberek előtt,
akik azokat képviselték, akik miatt meghalt.
Simón Peresz Izraelt, Arafat pedig Palesztinát.
A koncert után Simón Peresz és Arafat feljöttek a színpadra,
hogy kezet fogjanak velünk.
Ráébredtem, hogy ez egy jel, ez a sors keze.
Megbocsátottam, mert csak a megbocsátásból építkezhetünk.
Csak így lehet talpra állni. Az egész rendkívül megható volt.
1996. május 9-én kineveztek az UNESCO jószolgálati nagykövetének.
Felléptem Izraelben és Palesztinában is.
Úgy éreztem, egyfajta hidat képezhetek a két nemzet között.
És azt hiszem, ezt a hidat úgy hívják: megbocsátás.
AZ 1972-ES MÜNCHENI MÉSZÁRLÁSBAN ELHUNYT 11 IZRAELI SPORTOLÓ ÉS EDZŐIK EMLÉKÉRE
A KÉMEK VILÁGA
A feliratot fordította: Usztics Lili