OL-STADION MÜNCHEN I TYSKLAND
6. SEPTEMBER 1972
Som regel er stadionet fullt av 80 000 ivrige friidrett-fans.
I dag deltar de i en minnestund.
En minnestund for elleve israelske utøvere,
drept i et feilslått angrep av palestinske geriljaer
på å frigjøre arabiske fanger i Israel.
Dette ble utført av Svart september.
Vi må sette en stopper for organisasjonen.
Operasjonen var en kombinasjon av hevn, avskrekkelse,
et forsøk på å demonstrere for det internasjonale samfunnet,
at dette vil ikke gå ustraffet hen.
Mossad lagde en liste og begynte å lete etter dem.
Etter at de lyktes med å drepe mange av Svart septembers ledere,
fokuserte de på Ali Hassan Salameh.
Han var mål nummer én.
Mossad hadde utrolige og utenkelige prestasjoner.
Lillehammer-operasjonen ble iverksatt,
og den ble en operasjonell fiasko.
De drepte feil mål.
Seks år senere, følte Menachem Begin, den nye statsministeren,
at det var en uoppgjort sak.
Salameh var en terrorist.
Han var en snikmorder.
Begin gir ordren: "Finn ham og drep ham."
KLASSIFISERT
SPIONER: PÅ HEMMELIG OPPDRAG
OPERASJON GUDS VREDE - DEL 2
De siste 18 månedene har flere arabere på mystisk vis
blitt drept i europeiske hovedsteder.
Da de kom til Lillehammer,
la israelerne igjen en rekke bevis.
To umaskerte menn brukte kal. 22-pistoler med lyddempere,
samme type våpen som drepte arabere i Roma og Paris.
Fire dager tidligere kom drapskvadronen
til Lillehammer i jakten på Salameh,
araberen bak angrepet i München.
SAINT-TROPEZ PÅ DEN FRANSK RIVIERAEN, JULI 1973
På den tiden var jeg i Saint-Tropez.
Vi spilte på restauranter.
Vi lagde musikk.
Vi var på gata og en politi kom og sa:
"Du bør kontakte familien din, det har skjedd noe."
"Det har skjedd noe med Ahmed i Norge, men vi vet ikke hva som skjer."
De fortalte at han var død.
Vi trodde han hadde dødd i en bilulykke eller av naturlige årsaker.
Han hadde blitt likvidert av Mossad.
Han var storebroren min. Han var en mentor.
Han reiste alltid mye,
og endte opp i Skandinavia.
Han slo seg til ro der. Han møtte kona si, Torill.
Han bodde og jobbet i Lillehammer.
Han var karatetrener.
Han var kelner.
Han hadde ingen tilknytning til palestinerne i det hele tatt.
Det hele var en stor tragedie og en total misforståelse.
Ahmed Bouchikhi ble skutt i nærheten av en park.
Det var et ungt par som satt og kysset i parken,
og de så bilen som kjørte derfra.
Det var en hvit bil. De så registreringsnummeret.
Regel nummer én er å ikke bruke bilen mer.
Men… Dan Arbel hadde kjøpt seg noen instrumenter,
og de lå igjen i bagasjerommet.
Så dagen etter gikk han og hentet bilen.
Marianne Gladnikoff var med ham.
I stedet for å ta toget til Oslo, som planlagt,
kjører de med bilen.
Ikke nok med at de kjører bilen,
men Dan Arbel leverer tilbake bilen til bilutleiefirmaet,
noe man aldri gjør.
Politiet arresterer Dan Arbel og Marianne Gladnikoff.
De snakker umiddelbart.
Arbels problem var at han hadde klaustrofobi.
Han taklet ikke å være i et trangt, lukket rom.
Han var klar til å snakke om de åpnet døren.
De åpnet døren, og han snakket.
Han ga mye informasjon om oppdrag
og navnga Mossad-ledere i Europa.
Han ga dem adressen til leiligheten
hvor Sylvia Rafael og andre medlemmer fortsatt var.
Politiet går for å arrestere dem.
Det hele var smertefullt. Jo mer vi fikk vite, jo mindre forsto vi.
Mossad er kjent over hele verden.
Men tydeligvis ikke immune mot slike tabber.
Heldigvis har noen av dem blitt arrestert og dømt.
Det ble en statlig sak.
Utenriksministeren har informert Israels ambassade i Oslo
om at det ikke vil bli…
…det blir ikke mulig å løslate fangene,
det blir heller ikke mulig å besøke dem.
Dan Arbel, Sylvia Rafael og Marianne Gladnikoff er i fengsel,
og det pågår en rettssak mot dem.
NORSK HØYESTERETT
Det har vært strenge sikkerhetstiltak hver dag.
I dag ble de seks tiltalte eskortert av tungt bevæpnet politi
for deres siste dag i retten.
Statsadvokaten, Mr. Hakan Vika,
sa at minst én av operasjonens ledere hadde blitt tatt,
og han ba om straffer på mellom seks og ni år
for medvirkning til drapet.
Aktoratet hevdet at etterretningstjenesten Mossad
hadde skapt et eget rettssystem for å håndtere arabisk terrorisme.
Men et drap var et drap og måtte behandles som det,
samme hva motivene var.
De ble dømt, og det tok lang tid
for Israel å få dem utlevert.
Nesten alle på operasjonsnivå satt en periode i fengsel i Norge.
Men innen 22 måneder var alle ute.
TIDLIGERE STATSMINISTER I ISRAEL
Israel tok aldri et formelt ansvar for det,
men det var klart mellom oss og Norge at vi sto bak.
At Mossad gjorde det.
Som fagperson forstår jeg fortsatt ikke
den israelske operasjonen mot en marokkansk statsborger
som var kelner på en kafé i Lillehammer,
og bare var skyldig i å ligne på Ali Hassan Salameh.
Jeg kjente Ali Hassan Salameh.
Det var helt utenkelig at denne unge og rike mannen,
som kjørte flott biler,
som hadde et svært offentlig liv i Beirut,
plutselig skulle ende opp
som kelner i Norden og sykle rundt
og leve et stille liv blant nordmennene.
Det ble begått flere feil.
Noen av dem skyldtes den korte tidsrammen.
Sjefen for operasjonen, Mike Harari,
drev flere dusin,
sikkert hundrevis, av forskjellige operasjoner.
Men denne mislyktes, og skapte en feil…
…og urett mot denne uskyldige marokkaneren.
Det utrolige er at Israel aldri beklaget.
Seriøst.
Går du på noen på gata, beklager du.
Så hvis du dreper noen ved en feil, må man beklage. Det er enormt.
Livet til min svigerinne ble aldri det samme.
Hun levde med denne tragedien.
Hun undertegnet å aldri snakke om det.
UTEN Å INNRØMME ANSVAR UHELDIG DØD
Mange år etter,
gikk Israel med på å betale familien hans.
750 000 NORSKE KRONER
Operasjon Guds vrede ble umiddelbart stanset.
Alle ble hentet tilbake. Det var ferdig.
Etter Lillehammer-hendelsen tilbød Zamir Golda sin oppsigelse.
Golda avviste det med en gang.
Hun sa: "Det er en krig."
"Det er en krig for å beskytte israelske liv.
I en krig kan det begås feil."
I Golda Meirs øyne,
ble vi bare angrepet fordi vi er jøder.
Vi blir angrepet på grunn av en pågående nektelse
av å godta vår rett til å ha vår egen uavhengige stat i vårt hjemland.
En del av den palestinske terrororganisasjonens strategi
var å angripe israelske mål i Israel
og israelske mål i utlandet.
Derfor måtte Israel sende en beskjed til det jødiske samfunnet.
"Vi skal beskytte dere og deres interesser."
Det er en vesentlig del av selve grunnlaget for Israels eksistens.
Drapene på Svart septembers ledere,
var et ekstremt vellykket oppdrag.
I en veldig lang periode
var det ikke samme terror mot jøder og israelere.
Disse aktivitetene forårsaket forsinkelser i operasjonene,
dette gjorde at terrorlederne aldri sov på samme sted,
fordi de visste at hver av dem kunne bli angrepet,
og det forstyrret arbeidet.
Ved å drepe ti eller elleve araber i Europa,
resulterte det i at Svart september opphørte å eksistere i april 1973 .
Den eneste som overlevde,
var Ali Hassan Salameh.
Underlig nok, klarte han å unnslippe
alle angrepene mot Svart september.
Abu Hassan var en av Svart septembers ledere.
Han var en av lederne, men ikke den øverste.
På 60-tallet ble jeg
leder for studentorganisasjonen til det libanesiske Falangistpartiet.
ADVOKAT
TIDLIGERE LEDER FOR FALANGISTPARTIET
Jeg var den første i Falangistpartiet som møtte Yasir Arafat.
Det var starten på kommunikasjon og vennskap
mellom oss og Abu Hassan Salameh.
Karakteren hans er uvanlig.
Han oppfant pakkebomber.
Han sendte disse pakkene til medlemmer av Mossad.
Mange av dem ble skadet, og jeg tror noen av dem ble drept.
Han investerte også mye tid og penger
på alt som var relatert til fly, flykapringer.
Han kunne operere inne i Europa ved å bruke rørledninger
og angripe oljerørene i Trieste i Italia.
Svart september hadde ingen adresse.
Jeg vet ikke hvor store Svart september var.
La oss si 50 personer, og ledelsen var stadig i endring.
JOURNALIST TIDLIGERE TYSK ETTERRETNINGSOFFISER
Jeg leste rapportene fra etterretningstjenestene,
og fra politiorganisasjoner, om PLO, om Svart september.
Jeg fant ikke noe om Ali Hassan Salameh. Det sto andre navn.
Kanskje han var så smart at han aldri ble oppdaget.
Han var diplomat.
Han var i komiteen. Han var et av de synlige menneskene,
men ikke så synlig at hele verden kjente ham.
Hele verden kjente en fyr med et skjerf.
Han het Arafat.
Hele verden identifiserte ham med den palestinske saken.
Ali Hassan Salameh så ikke blodtørstig ut.
Jeg husker ikke å ha sett et bilde av ham med en Kalashnikov-rifle.
VEST-BEIRUT I LIBANON
Abu Hassan Salameh slo seg ned i Beirut
og etablerte "Eksterne operasjoner".
Deres oppdrag var å jobbe utenfor de arabiske landene
og først og fremst i Europa.
HOVEDKVARTERET TIL DEN PALESTINSKE FRIGJØRINGSORGANISASJONEN
Abu Hassan Salameh ble lederen for spesialenheten
som var ansvarlig for å beskytte Yasir Arafat.
Den ble kalt Force 17.
Han reiste ikke utenlands,
til ikke-arabiske land,
med mindre han hadde Abu Hassan Salameh ved sin side.
Abu Hassan Salameh ble på dette stadiet
som Arafats skygge.
Arafat ga ham krevende oppgaver.
Yasir Arafat ba ham etablere en hemmelig forbindelse med CIA.
I 1973 ble det inngått en sideavtale
mellom Israel og USA
om at hver gang
den amerikanske administrasjonen
ønsket å kontakte en palestiner,
måtte de informere Israel på forhånd.
Han snakket lenge med meg om dette,
og jeg fant ikke et svar
før det var flere kidnappinger av amerikanere i Libanon,
eller forsøk på å sprenge amerikanske steder.
Jeg la merke til den nye situasjonen og sa til ham
at når det gjaldt sikkerheten til den amerikanske ambassaden,
og til alle amerikanere på libanesisk jord,
hvis man tar ansvar for det,
og hvis vi informerer den amerikanske ambassaden
om at Force 17 fins,
og at Force 17 står til rådighet
for alle amerikanere som blir utsatt for fare,
så tror jeg at det vil påvirke amerikanerne
til å ønske å innlede et hemmelig forhold, enten direkte eller indirekte.
President Nixon ba Robert Ames
om å ham etablere
en kommunikasjonskanal med palestinerne.
I det første møte sa Robert Ames til Abu Hassan Salameh:
"Nå har du muligheten til å formidle
alle dine tanker og krav
til den amerikanske administrasjonen via denne kanalen."
Yasir Arafat og Abu Hassan Salameh,
ønsket at USA skulle anerkjenne den palestinske frigjøringsorganisasjonen.
CIA så på Salameh.
De bestemte seg for at han kunne bli en potensiell kilde og forbindelse,
en bakdør til Arafat og Fatah.
Det var vellykket og Salameh avanserte til og med i rekkene.
Han var nå ved Arafats side hvor enn han dro.
Salameh giftet seg med den vakreste kvinnen i verden.
Georgina Rizk, som ble Miss Universe.
Gratulerer med å bli kåret til Miss Universe.
Hvordan føles det å bære kronen?
Jeg vil først og fremst si takk.
Jeg er veldig glad. Det føles fantastisk.
CIA arrangerte en tur for ham og Georgina,
en bryllupsreise til Amerika.
CIA betalte alt.
De dro til Amerika og reiste rundt.
Inkludert Los Angeles og Disney World.
DE FORENTE NASJONER 13. NOVEMBER 1974
Det var Abu Hassan Salameh som organiserte
Yasir Arafats reise til New York med CIA.
Fokuspunktet for PLOs diplomatiske fremskrittet har vært FN,
der Yasir Arafat i 1974 ble invitert til å tale til generalforsamlingen.
Arafats tilstedeværelse i FN gjorde israelerne rasende.
De boikottet møtet,
og en sionistisk gruppe hevdet at Arafat ville bli drept i NY.
Arafat overlevde og sikret seg en plass i FNs historie.
Jeg har en olivengren i den ene hånden
og en frihetskjempers pistol i den andre.
YASIR ARAFAT
La ikke olivengrenen falle fra min hånd.
TEL AVIV I ISRAEL
Det begynte å komme rapporter til Israel om
at det var flere utvekslinger
mellom Abu Hassan Salameh og CIA i Beirut.
En kommunikasjonskanal mellom
CIA og Abu Hassan var uakseptabelt.
Israel ble ekstremt opprørt over det,
fordi Salameh var en av deres verste fiender.
Israelerne ville drepe Abu Hassan Salameh av to grunner.
De ville bryte den palestinsk-amerikanske forbindelsen.
De trodde at denne hemmelige forbindelsen
ville sabotere forholdet mellom Israel og USA,
og ville føre til at USA ville anerkjenne
den palestinske frigjøringsorganisasjonen.
Den andre grunnen var at israelerne drepte
alle de palestinske lederne som kom under deres kontroll.
Seks år etter Lillehammer,
seks år etter at Svart september opphørte,
følte Menachem Begin, den nye statsministeren,
at det var en uoppgjort sak.
At denne mannen kan være en fare for,
ikke bare for Israel, men for mange andre land.
Han var en terrorist.
Han var en snikmorder.
Begin gir ordren.
"Finn ham og drep ham."
BEIRUT I LIBANON
Det var tre agenter som forberedte
drapet på Ali Hassan Salameh.
Det var fortsatt Kidon, Mossad-avdelingen.
Agent X ble sendt til Beirut for å følge Salameh.
Hans oppdrag var kun etterretning.
Han ble bedt om å finne Salameh.
De fant ut at Salameh skulle til badstuen
på hotellet Continental i Beirut.
Det er på ettermiddagen,
og plutselig, ut av all dampen og røyken i badstuen,
kommer det en naken mann,
og det er Salameh.
Mossad sjekket muligheten for å drepe Salameh i badstuen,
men de fant ut ut at det ville kreve mange liv,
så derfor gjennomførte de det ikke.
Salameh begynte å snakke med agenten vår,
agenten X, den israelske agenten,
og de ble nære venner, så nære at han ble invitert hjem til ham.
Han var med Georgina og søsteren hennes,
og ble de ganske nære venner.
Agenten måtte skille mellom vennskapet med Salameh
og målet sitt.
Og så bestemte de seg
for å sende en kvinne.
Hun het Erika Mary Chambers.
Hun kan ha hatt flere identiteter eller brukt flere navn,
kanskje et falskt navn vi ikke er klar over.
Hun var den viktigste personen.
Hun var en britisk student.
Hun bestemte seg for å studere i Israel.
Hun ble plukket opp av Mossad.
Hun fikk to års opplæring av Mossad.
Hun passet inn i rollen. Hun var det de trengte.
De trengte agenter som ikke hadde israelsk slang,
som ikke så israelsk ut,
som ikke virket jødisk.
Hennes oppgave var å finne Ali Hassan Salameh
og bli involvert i drapet.
Mike Harari sier til henne:
"Du må dra til Beirut, og oppdraget ditt er…
…å drepe en mann."
BEIRUT I LIBANON
Hun hadde et visittkort der det sto at hun jobbet for
en veldedighetsorganisasjon for barn med base i Genève.
BEIRUTS INTERNASJONALE FLYPLASS
Etter en stund møtte hun Ali Hassan Salameh
helt tilfeldig på et hotell.
Erika leier en leilighet,
som ligger på gatehjørnet mellom Madame Curie og en annen gate.
Vinduet hennes er vendt ut mot gaten,
Madame Curie Street,
der Salamehs konvoi passerer minst to ganger om dagen.
Hun er veldig underlig, veldig rar. Hun mater løskatter på gata.
Hun sitter og maler og venter.
Han var godt beskyttet.
Foran bilen hans var det en Land Rover
fylt med palestinske terrorister
med maskingevær og Kalashnikov-rifler.
Det var alltid en følgebil
med palestinske livvakter i bilen.
Det satt livvakter på begge sider av Salameh.
Men han begikk den største feilen en hemmelig agent kan gjøre.
En hemmelig agent som er i fare
bør aldri bruke samme rute
når han går frem og tilbake fra en bestemt adresse.
Aldri samme rute.
Alltid ulik rute.
Men han brukte hele tiden Rue Madame Curie
for å dra til og fra hjemmet.
Hver dag ved lunsjtid
kjørte han hjem for å spise lunsj med Georgina.
Abu Hassans ekteskap med Georgina Rizk skapte et problem for ham.
Abu Hassan ble veldig kjent, og journalistene,
spesielt de libanesiske journalister,
fulgte etter ham overalt.
Jeg var på et møte en gang
der jeg hørte Yasir Arafat
si til Abu Hassans:
"Du bør ikke bo med Georgina.
Det strider mot alle sikkerhetsreglene
du noen gang har lært.
Dette er ekstremt farlig, og det vil drepe deg."
Operasjonen mot Ali Hassan Salameh
var lett å gjennomføre på grunn av Ali Hassan Salameh rutiner.
Vi laget planen med utgangspunkt i informasjonen
vi hadde om Abu Hassan Salamehs bevegelser.
Planen var å plassere en Volkswagen
full av eksplosiver på stedet han alltid passerte.
Når de bestemmer seg for å utføre en operasjon
der de skal sprenge Ali Hassan Salamehs bil,
må de teste om agenten klarer å trykke på en knapp
i det millisekundet bilen passerer.
Det må være veldig presist.
De gir henne en transistorradio,
som er en radio for alt.
Men når du putter en nål i hullet på transistorradioen,
blir den til en fjernkontrollenhet.
Når du trykker på en knapp, kan den utføre en ordre.
Av alle som prøvde å gjøre det, var Erika den beste.
Hun var veldig god til det.
Agent X sendes fra Beirut til sør for Jordan,
der det israelske Mossad-folket krysser grensen
for å gi ham et møbel som er fullt av eksplosiver.
Han laster møbelet inn i bilen og kjører gjennom Jordan,
og så gjennom Syria,
og så til Beirut i Libanon.
Han skal etterlate bilen
i en bestemt garasje, noe han gjør.
I mellomtiden har Israel sendt to andre agenter til Beirut,
hvorav én av dem er en sprengstoffekspert.
Det er midt på natten,
og de planter sprengstoffet i bilens nakkestøtte.
Deretter parkerer de Volkswagenen
under vinduet til Ali Hassan Salameh.
Den 18. januar 1979,
deltok jeg på et møte med Falangistpartiet
der Bachir Gemayel var til stede.
Da møtet var over, spurte Bachir meg:
"Har du fortsatt kontakt med Abu Hassan?
Han er vår venn."
Jeg svarte: "Ja, det har jeg."
Han sa: "Si at han må ta vare på seg selv
og ikke være for aktiv."
Jeg tok det veldig seriøst.
Jeg ba min kollega og venn, som var en venn av Abu Hassan,
om å dra til Georgina Rizk
for å informere Abu Hassan om det Bachir sa til meg.
Han gjorde slik med hånden og sa:
"Jeg hører slikt hver dag, og jeg gjør allerede det som kreves.
Allah er beskytteren."
Om morgenen mottok han en lapp av CIA der det sto:
"Israelerne er ute etter deg, vær veldig forsiktig."
Han brydde seg ikke, og det var for sent. Han hadde bare noen timer igjen å leve.
22. JANUAR 1979, KL. 14.30
Erika Chambers var i leiligheten sin.
Hun hadde en fjernkontrollenhet.
Hun så at bilen nærmet seg i en bilkortesje.
Noen få meter før bilkortesjen nådde Volkswagen,
trykket Erika på knappen.
Da han kjørte rundt hjørnet, hørte vi en stor eksplosjon.
Bilen sprengte.
Åtte eller ni mennesker døde. Folk som ikke var involvert.
Alle de fem livvaktene overlevde.
De ble helt ville.
Hushjelpen skrek: "Abu Hassan."
Jeg løp til den andre balkongen og så at det var panikk i gatene.
Jeg kledde på meg og gikk ned.
Abu Hassan Salameh var skadet og ble hastet til sykehuset.
En venn kom hjem til meg
og ut fra måten han nikket på hodet,
forsto jeg at han var død.
Nå må Erika rømme.
Hun løper ned.
Hun setter seg i bilen sin,
og hun er redd.
Hun må kjøre nordover til en kristen enklave
hvor en båt venter på henne.
Hun ankommer Jounieh-havnen i nord.
Hun blir transportert til Flotilla 13, en israelsk marinekommando.
Hun sitter på båtdekket.
Det er kveld, solen går ned,
himmelen er vakker,
og fjellene er så stille og fredelige.
Hun sa: "Det er finalen i operasjonen min."
Mike Harari ventet på dem. Han var der og så på alt.
For folk i Beirut var det bare enda en bombe,
men Mike Harari visste hva som foregikk.
Han så røyken, og han var så glad.
Jeg vil aldri glemme den dagen,
fordi jeg mistet en venn.
Min første reaksjon var: "Myrdet virkelig Israel Abu Hassan?"
Det er unormalt.
Min første reaksjon
var å ringe Yasir Arafat.
Han sa:
"Du var vennen hans, og han elsket deg.
Hvil i fred, min helt."
Yasir Arafat reiste til Beirut.
Han deltok i Salamehs begravelse,
han bar kisten, og det var tusenvis av sørgende.
Når det gjelder sikkerhet, var attentatet på Abu Hassan Salameh
et bevis på at Mossad var sterke og i stand til å trenge gjennom
den libanesiske situasjonen og likvidere en fremtredende skikkelse.
Hvis Mossad klarte å drepe Salameh,
klarer de nok å likvidere andre også.
Som et resultat, økte nok flere palestinske ledere
sikkerhetstiltakene sine av frykt.
Konsekvensene av Salamehs død
var først og fremst at forbindelsene Salameh
hadde utviklet med flere utenlandske makter
i Midtøsten og Vesten forsvant.
Mossad mistet forbindelser som kunne bli ugunstige for Israel.
Det er jo målet.
Agent X fortsatte å operere i Beirut
og Damaskus med stor suksess i lang tid.
Det tok aldri slutt.
Jeg tror at hver statsminister mellom Golda og meg hadde det samme.
Det er en tøff avgjørelse
å beordre noen til å drepe en person.
Disse mennene er farlige.
En av mennene som var involvert i München-attentatet
ble ikke drept før i 1992,
nesten 20 år senere.
God kveld, det er ikke overraskende at dagens nyheter
fortsatt er preget av vold.
Vold i Paris. En palestinsk leder ble skutt i går kveld.
Atef Bseiso, nummer to i PLO,
var på vei hjem fra et middagsselskap da han ble skutt.
Han døde momentant.
Atef Bseiso ble skutt av én eller flere personer foran Meridian Hotel.
Våpenet var nok utstyrt med en lyddemper og gjerningsmennene flyktet.
Yasir Arafat anklager Mossad for å stå bak angrepet.
I kveld har israelske og palestinske kilder bekreftet
at Atef Bseiso var en av bakmennene
i OL-angrepet i München i 1972,
som kostet elleve israelske utøvere livet.
Atef Bseiso var en viktig skikkelse i PLO,
og spørsmålet er: Hvem ønsket ham død?
Du ser på over 20 år med flid,
tjue år med presisjon,
tjue år med besluttsomhet.
Dette er en veldig klar beskjed
til alle der ute
som planlegger å skade israelske mål.
Det er det den israelske reaksjonen på München-massakren sier.
For noen år siden, dro jeg til Connolly 31 i München.
Det var der den israelske delegasjonen bodde under OL.
Det var et sjokk å stå der foran huset.
Det var ikke lett å være der. Denne hendelsen var et traume.
Det er et stort traume i den israelske befolkningens minne.
Etter attentatet på Abu Hassan Salameh,
ble sikkerhetsforbindelsen med USA brutt.
Denne hemmelige forbindelsen ble avsluttet
helt til en offentlig forbindelse ble opprettet i 1988,
da USAs utenriksminister, George Shultz, informerte Yasir Arafat om
at hvis han ga avkall på terrorisme,
ville USA være villige til å forhandle med dem.
Det er den første signerte avtalen
mellom palestinerne og staten Israel.
Under en kort seremoni i Jerusalem leste Yitzhak Rabin
nøye brevet fra PLO-lederen Yasir Arafat.
Han brøt barrieren som har vart i generasjoner,
da han signerte dokumentet om gjensidig anerkjennelse.
Oslo-avtalen som ble undertegnet i Washington i august 1993,
signaliserte en ny start i forholdet mellom Israel og palestinerne.
Det ga også det første håpet
om en endelig fredsavtale mellom de to partene.
I dag skal Israels lederskap og PLO
undertegne en prinsipperklæring om midlertidig palestinsk selvstyre.
Den markerer veien mot forsoning
mellom to folk som begge har kjent eksilets bitterhet.
Nok blod og tårer. Nok!
Det utrolige i denne historien er at 23 år etter attentatet,
ringte UNESCO meg og sa: "Kan du hjelpe oss?
I kveld markerer vi Oslo-avtalens ettårsjubileum."
Jeg klarte å få med alle musikerne og teknikerne mine,
så dro vi til Oslo.
Vi spilte foran et publikum,
foran Shimon Peres og Arafat, som ikke kjente meg.
De visste ikke hvem jeg var, og jeg er der broren min ble drept,
og jeg spiller foran folk som, gjennom sin rolle,
representerer det han ble drept for.
Shimon Peres var Israel, Arafat var Palestina.
Etter konserten kom Shimon Peres og Arafat opp på scenen
og tok oss i hånden.
Jeg følte at det var skjebnen.
Jeg tilga fordi tilgivelse er det som hjelper oss å bygge,
og særlig gjenoppbygge oss selv. Fordi vi var veldig rørte.
Jeg ble utnevnt til UNESCOs spesialutsending for fred.
Jeg dro for å spille i Israel og Palestina.
Jeg har alltid tenkt at vi kunne være en liten bro
over barrieren de har mellom seg.
Jeg mener denne broen kalles tilgivelse.
TIL MINNE OM DE ELLEVE ISRAELSKE UTØVERNE
OG TRENERE SOM BLE DREPT I MÜNCHEN I 1972
SPIONER: PÅ HEMMELIG OPPDRAG
Tekst: Veronika Mathisen