‫- האוקיינוס השקט‬ ‫1968 -‬
‫במהלך המלחמה הקרה,‬
‫ארה"ב וברית המועצות‬
‫הציבו צוללות עם טילים בליסטיים.‬
‫הצוללת K-129 הייתה‬ ‫צוללת טילים בליסטיים סובייטית.‬
‫הצוללת טבעה.‬
‫למצוא צוללת באוקיינוס‬ ‫זה כמו לחפש מחט בערמת שחת.‬
‫זה יהיה אוצר יוצא מן הכלל‬
‫אם נצליח לאתר צוללת סובייטית.‬
‫אז זה מה שהחלטנו לעשות.‬
‫ה-CIA זקוק לסיפור כיסוי.‬
‫הם הולכים להווארד יוז, מולטי מיליארדר.‬
‫"לבנות ספינה שתוכל לחלץ‬
‫"צוללת סובייטית עם טיל גרעיני."‬
‫הווארד יוז אומר, "בסדר".‬
‫צוללת בעומק 5,000 מטרים.‬
‫זה היה חסר תקדים אפילו לחשוב על‬
‫ביצוע דבר שאפתני שכזה,‬
‫ולעשות זאת בחשאיות.‬
‫זה היה מורכב יותר,‬
‫במובנים מסוימים, מאשר להגיע לירח.‬
‫- CIA -‬
‫- מסווג -‬
‫- סיפורי ריגול -‬
‫- פרויקט אזוריאן -‬
‫- לאנגלי, וירג'יניה, ארה"ב‬ ‫מטה ה-CIA -‬
‫הצטרפתי ל-CIA ביוני, 1966.‬
‫המשימה הראשונה שלי הייתה‬
‫במרכז הלאומי לפענוח תצלומים.‬
‫הפכתי לסוג של מומחה בזה.‬
‫- ג'ון קרדוול‬ ‫קצין CIA (בדימוס) -‬
‫המלחמה הקרה הייתה בעצם תחרות‬
‫בין ברית המועצות לארצות הברית.‬
‫למעשה, עימות בין דמוקרטיה,‬
‫קפיטליזם וסוציאליזם.‬
‫במהלך המלחמה הקרה,‬
‫ארה"ב פיתחה את מה‬ ‫שהיא כינתה "תגובת טריאדה"‬
‫לאיום החיצוני.‬
‫הטריאדה כללה צוללות,‬ ‫טילים בליסטיים ששוגרו מהצוללות,‬
‫וכלי טיס להעברת כלי נשק.‬
‫- חיל האוויר, ארה"ב -‬
‫למזלנו, איש לא לחץ על הכפתור האדום,‬ ‫אבל זו הייתה תקופה מתוחה מאוד.‬
‫ארה"ב וברית המועצות‬ ‫ריגלו זו אחר זו באופן שגרתי.‬
‫המטרה העיקרית הייתה‬ ‫לפקח על פעילות הצוללות הסובייטיות,‬
‫כדי לקבוע מהן יכולותיהן, לאן פניהן מועדות,‬
‫כי זה היה חשוב לאיתור צוללות סובייטיות‬
‫במקרה של מערכה גרעינית.‬
‫כמעט שלושה רבעים מכדור הארץ מכוסים במים,‬
‫ושתי המדינות החדשות של אמריקה,‬
‫אלסקה והוואי, דחוקות עמוק באוקיינוס השקט.‬
‫וחשוב מכול,‬
‫האומות החזקות ביותר בעולם‬ ‫גובלות באוקיינוסים ובים.‬
‫את השטח הגלובלי הזה‬ ‫של אדמה ומים ניתן לדמות ללוח שחמט ענקי,‬
‫שבו משחקים באסטרטגיות רבות ובכלי נשק רבים.‬
‫- רוברט וולאס‬ ‫מנהל בדימוס, משרד השירות הטכני, CIA -‬
‫התוכנית הסובייטית, התוכנית הימית,‬ ‫הייתה מאוד אגרסיבית.‬
‫בזמנו, הם בנו הן ספינות שטח והן צוללות.‬
‫עם התפתחות הנשק הגרעיני,‬
‫שתי המדינות התחילו לחשוב,‬
‫"איפה ניתן להציב‬ ‫את הטילים שיישאו ראש נפץ גרעיני?"‬
‫זו הייתה תוכנית מסווגת מאוד בברית המועצות.‬
‫והשאלה עדיין נותרה,‬
‫מהי היכולת הגרעינית של טיל ששוגר מצוללת?‬
‫לא ידענו את זה.‬
‫- סנט פטרסבורג, ברית המועצות -‬
‫אני קפיטן מדרגה ראשונה, איגור קורדין.‬
‫במשך 25 שנה שירתי בצי הצוללות הרוסי.‬
‫היה ברור שאחד‬ ‫המרכיבים העיקריים של המלחמה בים‬
‫הוא הצוללות עם טילים בליסטיים גרעיניים.‬
‫הצוללות בסדרת "גולף" היו מוצלחות מאוד,‬
‫אז בנינו 24 כאלה.‬
‫זו הייתה יחידה תרמו-גרעינית‬
‫עם טווח טילים של 1,400 ק"מ.‬
‫ה-K-129 הייתה צוללת מודרנית,‬
‫שהייתה חמושה‬
‫בשלושה טילים בליסטיים‬
‫עם עוצמה של יותר ממגהטון אחד.‬
‫והדבר החשוב ביותר, כתוצאה מהמודרניזציה,‬
‫היה שאת הטילים האלה ניתן לירות מתחת למים.‬
‫מעומק 45 מטרים ובמהירות גבוהה,‬
‫ביכולתה של הצוללת לשחרר‬ ‫את שלושת הטילים הבליסטיים שלה.‬
‫הן ברית המועצות והן ארצות הברית התעניינו‬
‫איפה הצוללות זו של זו נמצאות.‬
‫ברית המועצות שיגרה‬ ‫את הטילים שלה מתחת למים,‬
‫והמנועים שלהם הופעלו מתוך צינורות השיגור,‬
‫וזה נחשב בעינינו מסוכן ביותר.‬
‫- פטרופבלובסק, ברית המועצות‬ ‫25 בפברואר, 1968 -‬
‫הצוללת K-129 יצאה מפטרופבלובסק‬
‫ודלקה לעבר החוף המערבי של ארה"ב.‬
‫- אמריקה הצפונית -‬
‫משימתה הייתה לצאת לסיור‬
‫- ד"ר מ. טוד בנט -‬
‫ולהתמקם בעמדה‬
‫למקרה של מערכה גרעינית מול ארה"ב.‬
‫המשימה של K-129‬
‫היא להישאר באזור‬
‫שמאפשר לירות על יותר ממטרה אחת.‬
‫לדוגמה, סן פרנסיסקו,‬
‫אבל גם מטרות אחרות בשטח ארה"ב.‬
‫אם יש מתקנים צבאיים,‬
‫ככל שיש יותר מטרות‬
‫בטווח הטילים של K-129, כך טוב יותר.‬
‫אני הבן של ד"ר צ'רפנוב.‬
‫אבא שלי, קפיטן מדרגה שלישית,‬
‫היה ראש השירותים הרפואיים בצוללת K-129.‬
‫הייתי אז בן עשר.‬
‫אבא שלי לא אמור היה‬ ‫להיות מוצב במשימה הזאת.‬
‫זה היה צירוף מקרים. זה הוחלט במקרה.‬
‫אבא, כמובן, הכיר את כל הצוות.‬
‫הצוות הזה היה הצוות שלו, המפקד שלו.‬
‫והכרתי הרבה מהאנשים האלה.‬
‫ההצבה הזאת הייתה אמורה להיות‬ ‫האחרונה שלו, המסע הימי האחרון שלו.‬
‫- האוקיינוס השקט‬ ‫קו אורך 179.57 מזרח וקו רוחב 40.06 צפון -‬
‫- 11 במרץ, 1968 -‬
‫הצוללת K-129 הייתה במצב דממת אלחוט מוחלטת.‬
‫אבל היא הייתה אמורה לשלוח דוחות‬
‫כשהיא הגיעה לנקודות בקרה.‬
‫כשלא קיבלנו שדר ממוקד הרדיו של K-129,‬
‫פיקוד חיל הים,‬ ‫ובייחוד פיקוד צי האוקיינוס השקט,‬
‫הפעילו מבצע חיפוש,‬ ‫כולל סירות חיפוש ומטוסים.‬
‫הם התחילו מייד לשלוח מטוסים, צוללות‬
‫ואוניות שטח כדי לחפש את הצוללת.‬
‫הם ידעו את האזור המשוער‬ ‫של K-129, אבל לא מיקום מדויק.‬
‫החיפוש נמשך. למרבה הצער, לא היו ממצאים.‬
‫לא הייתה הצהרה רשמית שמכירה‬
‫באובדן הצוללת ובמוות של 98 אנשי הצוות.‬
‫רק אמרו להם‬ ‫שהם מתו בעת מילוי תפקידם הצבאי.‬
‫מה שרמז למודיעין של ארה"ב‬ ‫היה החיפוש הסובייטי, חיפוש מסיבי.‬
‫בקרי ארה"ב לא יכלו לפספס זאת,‬ ‫אבל החוכמה הייתה לאתר את הצוללת.‬
‫ולשם כך, ארה"ב השתמשה‬ ‫במערכת האבטחה התת-ימית שלה‬
‫שנוהלה על ידי חיל הים וחיל האוויר,‬
‫ונועדה לעקוב אחר‬ ‫תנועות הצוללות הסובייטיות,‬
‫אבל גם, מנקודת המבט של חיל האוויר,‬ ‫לאתר טילים סובייטים.‬
‫כשהתאונה קרתה,‬
‫זה יצר חתימה אקוסטית חזקה מאוד‬
‫שזוהתה על ידי רשת המעקב התת-ימית‬
‫שהקמנו ברחבי העולם,‬
‫באוקיינוס השקט ובאוקיינוס האטלנטי,‬
‫כדי שנוכל לעקוב אחר תנועת הצוללות.‬
‫ארה"ב הצליחה לחשוף את הנתונים האלה‬
‫כדי לאתר בדיוק רב את שרידי K-129.‬
‫- חיל האוויר אדאק, מידווי, וייק, קאנאוהה -‬
‫תגובת חיל הים‬
‫הייתה להשתמש באחת הצוללות שהוגדרה במיוחד,‬
‫"USS הליבוט", כדי לצלם את השרידים בתחתית.‬
‫ה"USS הליבוט" חזרה עם אלפי תמונות.‬
‫הן הראו את K-129, את מיקומה,‬
‫במצב ובעמדה הניתנת להשבה.‬
‫הם רצו לראות אם יש תמונות שמביטות למטה‬
‫לכיוון אחד מצינורות הטילים הפתוחים,‬
‫כדי לראות אם יש עדיין טיל או ראש נפץ,‬
‫והם חיפשו חפץ שהיה בערך‬
‫חמישה ק"מ מתחת לפני השטח.‬
‫- משרד פרויקטים מיוחדים -‬
‫הרשו לי לראות את התצלומים‬
‫כי האחריות שלי הייתה‬ ‫לנסות לראות זאת טוב יותר.‬
‫התצלומים ריתקו אותי.‬
‫זו הייתה הפעם‬ ‫הראשונה שהסתכלתי על משהו כזה.‬
‫זה היה ממש מרתק.‬
‫כתבתי על זה דו"ח, בו כתבתי,‬
‫"כנראה שיש טיל בצינור הזה."‬
‫זה היה רגיש מאוד.‬
‫הנרי קיסינג'ר, יועצו של הנשיא,‬
‫רואה את התמונות ואומר,‬
‫"אני רוצה את ראש הנפץ‬ ‫הגרעיני שנמצא על הטיל השלישי."‬
‫בהתחלה, משימת פיתוח התוכנית לחילוץ ה-K-129‬
‫ניתנה לחיל הים האמריקאי.‬
‫וחיל הים פיתח תוכנית,‬
‫אבל התוכנית הזו נחשבה בלתי אפשרית.‬
‫וכך, ב-1969, התפקיד הועבר ל-CIA.‬
‫- ג'ון פרנגוסקי -‬
‫ג'ון פרנגוסקי, קצין CIA מקצועי,‬
‫התבקש להרכיב צוות שיעשה זאת,‬
‫והוא הפך למה שאנחנו מכנים "מנהל התוכנית"‬
‫לפרויקט שקיבל את השם "אזוריאן".‬
‫המטרה של פרויקט אזוריאן‬
‫הייתה להעלות את החלק העיקרי של K-129‬
‫כדי לחלץ את הפריטים החשובים‬ ‫שכנראה נמצאים על הסיפון,‬
‫שכללו ראשי נפץ גרעיניים,‬ ‫טילים וציוד קריפטוגרפי.‬
‫בדיקת נשק גרעיני תמיד הייתה‬
‫המשימה המודיעינית הראשונה והחשובה מכול.‬
‫שנית, הם יוכלו להשיג‬
‫קודים סודיים לתקשורת רדיו,‬
‫כולל שימוש במערכת מהירה.‬
‫כל הקודים הסודיים.‬
‫הם יוכלו לקרוא‬ ‫את המסמכים הסודיים, את המברקים האלה,‬
‫וללמוד מהם הרבה‬
‫על טקטיקות הצי שלנו, במיוחד הצוללות.‬
‫K-129 הייתה ספינת מלחמה.‬
‫חילוץ ספינת מלחמה‬ ‫אינה חוקית על פי החוק הבינלאומי.‬
‫זה היה מבצע מסוכן מאוד.‬
‫- לוס אנג'לס, ארה"ב, נובמבר, 1969 -‬
‫ה-CIA פונה לחברה בשם "גלובל מרין".‬
‫גלובל מרין בונה ספינות‬ ‫שיבצעו קידוח בקרקעית האוקיינוס,‬
‫קידוח נפט בקרקעית האוקיינוס.‬
‫מטרת ה-CIA הייתה לחלץ את K-129.‬
‫נדרשו מאות, אלפי אנשים לשם כך,‬
‫ופיתוח טכנולוגיה אדירה.‬
‫אז סיפור הכיסוי שה-CIA בחרו ב-1969,‬
‫היה להסתיר את המשימה מתחת לאף, במסווה‬
‫של מבצע כרייה במעמקי האוקיינוס.‬
‫ולעמידה בראש המבצע,‬ ‫ה-CIA בחרו בהווארד יוז.‬
‫הייתה לו מערכת יחסים‬ ‫עם סוכנות הביון האמריקאית.‬
‫הוא היה קבלן הגנה במשך שנים,‬
‫אבל לפי מסמכים שהותרו לפרסום,‬
‫זה כלל מתן סיפורי כיסוי‬ ‫לאנשי CIA שפעלו מעבר לים.‬
‫והחשיבה הייתה שרק‬ ‫אדם אחד, הווארד יוז, התימהוני,‬
‫נחשב משוגע מספיק כדי לבצע דבר כזה,‬
‫כריית במעמקי האוקיינוס,‬ ‫תעשייה שלא הייתה קיימת בזמנו.‬
‫זה מייד מיקד כל כך הרבה פרסום.‬
‫כאן היו כותרות בעיתונים,‬
‫"הווארד יוז מתחיל כרייה בקרקעית הים."‬
‫פנטסטי.‬
‫זה היה סיפור כיסוי מבריק, וזה עבד.‬
‫- שרמן וטמור‬ ‫מהנדס מוביל, גלומר אקספלורר -‬
‫הייתי מעורב ב"גלומר אקספלורר"‬ ‫מאז הקמתו ועד לסיומו,‬
‫מ-1970 עד 1975.‬
‫זה היה אתגר. אנחנו,‬ ‫המהנדסים, אוהבים אתגרים,‬
‫אז זה היה משהו שחיכיתי להתעסק בו.‬
‫בנינו ספינה. אורכה היה 180 מטר,‬
‫היא שקלה 63,000 טון.‬
‫היו הרבה דברים לעשות חוץ מבניית הספינה.‬
‫הם היו צריכים לבנות רכב לכידה.‬
‫הם היו צריכים לוודא שהחומרים‬
‫שהיו בשימוש ברכב הלכידה יהיו חזקים מספיק.‬
‫במתכות, יש התנגשות בין היכולת שלה להתכופף‬
‫לבין גבול היכולת שלה להיות חזקה.‬
‫מתחת לסיפון היה המקום שבו התרחש האקשן,‬
‫והוא כלל בריכת קידוח ענקית,‬
‫שהכילה את רכב הלכידה‬
‫שנועד לרדת לעומק‬ ‫של חמישה קילומטרים כדי לשלות את הצוללת.‬
‫ואז, לכאורה, היא תשכן‬ ‫את הצוללת עצמה כשהיא תחולץ.‬
‫ברגע שהספינה הושלמה,‬
‫היא עזבה את פילדלפיה,‬ ‫ולמעשה הייתה צריכה להפליג‬
‫ולעבור דרך מצרי מגלן‬
‫ללונג ביץ', נמל הבית שלה.‬
‫- פייר אי, לונג ביץ', קליפורניה, ארה"ב‬ ‫30 בספטמבר, 1973 -‬
‫הספינה הגיעה מפנסילבניה ללונג ביץ'.‬
‫באופן מוזר, לרציף‬ ‫ליד הסירה המעופפת של יוז.‬
‫אז זה היה הגיוני לחלוטין.‬
‫הווארד יוז נבחר בגלל סיבות רבות.‬
‫החברה שלו, "כלי יוז", הייתה בבעלות פרטית.‬
‫לא היו בעלי מניות מעורבים‬
‫לא היו דוחות להגשה‬ ‫לוועדה לניירות ערך ולבורסות.‬
‫אז זו הייתה "קופסה שחורה" מושלמת.‬
‫- לוס אנג'לס, ארה"ב‬ ‫6 ביוני, 1974 -‬
‫אבל התרחשה פריצה לילית‬ ‫במחסן בבעלות יוז בלוס אנג'לס.‬
‫לפי הדיווחים, הפורצים‬ ‫גנבו חפצי ערך בשווי אלפי דולרים,‬
‫אבל בעיקר ניירות.‬
‫המסמכים האלה כללו מזכר‬
‫שנכתב על ידי עוזר של יוז ב-1970,‬
‫והעוזר הזה הסביר ליוז במזכר הזה‬
‫שה-CIA פנו ליוז כדי לחלץ צוללת סובייטית,‬
‫והסביר בדיוק מה ה-CIA רצו מיוז‬
‫ומה היה המבצע, וביקש את אישורו של יוז.‬
‫ה-CIA וקולבי חששו לגבי המזכר,‬
‫כי אם הוא לא יימצא,‬
‫חששו שהתוכנית… שסיפור הכיסוי ייחשף.‬
‫- האוקיינוס השקט‬ ‫קו אורך 179.57 מזרח וקו רוחב 40.06 צפון -‬
‫מיקום המטרה היה בצפון האוקיינוס השקט.‬
‫המבצע עצמו היה צריך‬ ‫להתנהל בתקופה בשנה שבה‬
‫האוקיינוס היה רגוע ביותר.‬
‫ברגע שהגלומר אקספלורר הגיעה לאזור,‬
‫הסובייטים התחילו מייד לחשוד.‬
‫הם שלחו ספינה לתצפת.‬
‫היה ערפילי מאוד.‬
‫לא יכולנו לראות כלום,‬ ‫וככל שהתבהר יותר ויותר‬
‫כשהערפל התחיל להתפזר,‬ ‫ראינו ספינה לבנה יפהפייה‬
‫עם כמה ראדומים עליה.‬
‫אז זיהינו שזו "צ'סמה", ספינה רוסית,‬
‫והיה ברור שהיא תפסה עמדה מולנו.‬
‫הם פתחו את הדלתות בחלק האחורי של הספינה,‬
‫ויצא משם מסוק קטן.‬
‫לגלומר אקספלורר היה מנחת מסוקים.‬
‫הדבר האחרון שהם רצו‬ ‫היה שהמסוק הסובייטי ינחת,‬
‫אז הם מייד לקחו ארגזים,‬ ‫ציוד אריזה, כל מה שהם מצאו,‬
‫מילאו את מנחת המסוקים של הגלומר‬
‫כדי שהמסוק הסובייטי לא יוכל לנחות.‬
‫הספינה הייתה ברובה לא חמושה,‬
‫היא הייתה ללא ליווי,‬ ‫והיא הייתה לבדה באמצע האוקיינוס השקט.‬
‫לכאורה, ספינה מסחרית.‬
‫ומהעובדה שהיו ספינות‬ ‫סובייטיות שריחפו בקרבת מקום,‬
‫אנשי צוות רבים בהחלט הרגישו פגיעים.‬
‫חשש אחד היה שהסובייטים לא היו צפויים,‬
‫במיוחד חלק ממפעילי הספינות שלהם,‬
‫וייתכן שהם יחליטו‬
‫"בטעות" להתנגש בספינה.‬
‫ברית המועצות התעניינה מאוד בספינה.‬
‫הכיסוי היה של אוניית כרייה.‬
‫לכן הם היו אמורים להניח שזה מה שזה‬
‫ולא להרגיש שזה היה איום כלשהו.‬
‫הם הגיעו למסקנה שהגלומר אקספלורר‬
‫עבדה במעמקי הים,‬
‫במטרה לכרות מאובנים שימושיים או נפט גולמי.‬
‫הם דיווחו על כך לפיקוד‬ ‫ועזבו את האזור מהר מאוד.‬
‫בשלב הזה, לא הייתה‬ ‫אמונה שהרוסים היו מודעים…‬
‫פעילות הכרייה נראתה בסדר.‬
‫ואז צצה ספינת גרר.‬
‫זה היה גרר, אבל זה היה של חיל הים הרוסי.‬
‫לא נראה שזה היווה איום מלבד להפריע לנו,‬
‫וזה באמת הפריע‬ ‫כמה פעמים, רק כדי להטריד אותנו.‬
‫ואז הם היו באים כל כמה ימים,‬
‫והיו מתקרבים שוב מאוד,‬ ‫לראות אם אנחנו עושים משהו.‬
‫לא פתחנו והורדנו את האסדה עד שהם חנו,‬
‫והם היו סביבנו לאורך כל הזמן שירדנו.‬
‫בצבת, שנקרא "קלמנטיין",‬
‫היו מותקנים מצלמות ואורות,‬
‫כך שהם יכלו לעקוב מה בדיוק קורה.‬
‫אז קלמנטיין עושה את דרכה למטה.‬
‫אנשים קיוו שהם יצליחו.‬
‫כשעמדנו להרים את הצוללת,‬
‫הכול התנהל בסדר.‬
‫הצבתות נכנסו מתחת‬ ‫לצוללת לקרקעית האוקיינוס.‬
‫החלק התחתון היה קשה יותר ממה שהם ציפו.‬
‫ואז הם התקשרו אלינו‬
‫ואמרו לנו להשתלט כדי להרים אותה לפני השטח.‬
‫אז הייתה רמה גבוהה של חרדה.‬
‫"אם נכניס את הצוללת‬ ‫לספינה שלנו, מה יש לנו?"‬
‫שאלת המפתח הייתה קרינה.‬
‫בצוללת היו שלושה טילים גרעיניים,‬
‫שתי טורפדות גרעיניות.‬
‫הם היו לחוצים בעומק‬ ‫של 5,000 מטרים במשך כמה שנים,‬
‫בתוספת מי המלח.‬
‫מה הייתה ההשפעה‬ ‫של סביבה שכזו על ראש נפץ גרעיני?‬
‫איש לא ידע,‬
‫במיוחד כי לא ידענו‬ ‫הרבה על ראשי נפץ גרעיניים סובייטים.‬
‫היו על הסיפון אנשים‬
‫שהיו מומחים להריסה ומומחים לנטרול,‬
‫שאומנו לוודא שהנשק,‬
‫אם יהיה כזה שיצליחו לחלץ, לא יתפוצץ.‬
‫בוקר אחד, היינו בחדר האוכל.‬
‫ערכתי פגישה עם החבר'ה שלי,‬ ‫והרגשתי רעידה קטנה,‬
‫כמו רעידת אדמה קטנה,‬
‫או דוברה או משהו שהתנגש בנו.‬
‫משהו השתבש, ידענו מייד.‬
‫הלכתי לחדר הבקרה של המשאות הכבדים.‬ ‫הם אמרו, "הכול פה בסדר."‬
‫ואז מישהו הבין, "רגע, אלה תמונות ישנות",‬
‫ומישהו לחץ על כפתור הרענון, ואז הם הבינו,‬
‫"חלק מהצוללת נשבר."‬
‫היו לנו 12 מצלמות‬ ‫על רכב הלכידה, והן היו מרובבות.‬
‫ואז יכולנו לקרוא את המשקל שנשאר לנו,‬
‫ואיבדנו בערך אלף טונות.‬
‫איבדנו את החלק העיקרי בצוללת שחיפשנו,‬
‫זה עם הטילים,‬
‫אבל עדיין היה לנו‬ ‫קטע באורך של כ-12 מטרים של החרטום,‬
‫אז המשכנו להתקדם עם הצינור.‬
‫ואז הספינה של חיל הים הרוסי‬
‫שרקה שלוש פעמים,‬
‫שזו הפרידה הימית, והפליגה משם.‬
‫כל מה שהם הכניסו‬ ‫לגלומר אקספלורר היה 12 מטרים.‬
‫הטיל הבליסטי שקיסינג'ר רצה‬
‫נפל לקרקעית האוקיינוס,‬
‫עם החלק השני של הצוללת.‬
‫זו הייתה הצלחה וכישלון בו זמנית.‬
‫מה שהיה על הסיפון,‬
‫מה שמומחים אמריקאים‬ ‫האמינו שהיה על סיפון הצוללת,‬
‫המידע הזה הותר לפרסום.‬
‫מה שהם הצליחו לחלץ, לא הותר לפרסום.‬
‫הוכשרנו לפרק דברים לגורמים,‬
‫לסווג אותם ולייבש דברים.‬
‫הם מצאו חלקים של שש גופות.‬
‫הגופות האלה חולצו,‬
‫הוצאו מהצוללת,‬
‫נקברו בים, במיקום של הגלומר אקספלורר.‬
‫- האוקיינוס השקט‬ ‫4 בספטמבר, 1974 -‬
‫הטקס הזה נערך לכבודם של ויקטור לוקהוב,‬
‫ואדים קושצ'ושקו, ולנטין נוסאצ'ב,‬
‫ועוד שלושה צוללנים סובייטים לא מזוהים,‬
‫שנספו במרץ 1968 בצפון האוקיינוס השקט.‬
‫קציני CIA התכוננו לקבור את השרידים האלה‬
‫בהתאם לאמנת ז'נבה,‬
‫ולעשות זאת בדרך מכובדת,‬
‫למקרה שהסובייטים אי פעם ישאלו על כך,‬
‫כי זה היה, כאמור, מבצע בסיכון גבוה מאוד.‬
‫ולכן הרצון היה‬ ‫לקבור את השרידים באופן שיהיה מכובד,‬
‫ולמלא אחר המוסכמות‬
‫בכדי למנוע כל חשש שעשוי לעלות מהסובייטים.‬
‫כן, ראיתי את הסרטון.‬
‫והדבר היחיד שאני מצטער עליו…‬
‫- סרגיי צ'רפנוב - ‬
‫הוא שזה נעשה על ידי המלחים האמריקאים.‬
‫- פייר אי, לונג ביץ', קליפורניה, ארה"ב‬ ‫21 בספטמבר, 1974 -‬
‫הניצול של השליש של הצוללת החל מייד.‬
‫אחרי מבצע חשאי מסוג וסדר גודל שכזה,‬
‫תמיד נשאלת השאלה, "זה היה שווה את זה?"‬
‫"האם קיבלנו משהו בעל ערך מסוים?"‬
‫בהחלט, התוצאה של מבצע אזוריאן,‬
‫עבור הצי האמריקאי, הייתה חשובה מאוד.‬
‫זה בטח עזר להם לגלות‬
‫את הטכנולוגיה שמאחורי הצוללות הרוסיות.‬
‫מייד לאחר שהגלומר אקספלורר חזרה לארה"ב,‬
‫ה-CIA החלו לתכנן לחזור עם הגלומר אקספלורר‬
‫ולחלץ את החלק של הצוללת שהתנתק,‬
‫להרים אותו, כדי להוציא‬ ‫את ראש הנפץ הגרעיני מהטיל השלישי.‬
‫הפרויקט החל מייד.‬
‫הם צילמו את קרקעית האוקיינוס,‬
‫איך נראה החלק הזה של הצוללת,‬ ‫אז תוכננו לוחות זמנים.‬
‫- הגלומר אקספלורר‬ ‫וילמינגטון, דלאוור -‬
‫זו עמדה להיות משימה מוצלחת מאוד,‬
‫וכולם היו מאוד נלהבים‬ ‫לגבי איתור החלק מהצוללת שנפל.‬
‫הוא נקרא "מטאדור".‬
‫גורמי העלות היו בסדר גודל כזה‬
‫שגרם לסוכנות לחזור להנרי קיסינג'ר לאישור‬
‫שהפרויקט ימשיך,‬
‫וזה אושר בשנית באמירתו של מר קיסינג'ר,‬
‫"כן, אנחנו חושבים שהפרויקט‬ ‫הזה שווה את העלות."‬
‫אבל בתחילת פברואר 1975,‬
‫ה"לוס אנג'לס טיימס"‬ ‫הדליפו את הסיפור על הקשר בין יוז ל-CIA,‬
‫ועל העובדה שהוא מחפש אחר צוללת שטבעה.‬
‫הסיבה שהכיסוי נחשף הייתה קשורה‬ ‫לאירועים שהתרחשו חודשים קודם לכן,‬
‫כאשר התרחשה פריצה‬ ‫במחסן בבעלות יוז בלוס אנג'לס.‬
‫החקירה הזו דולפת,‬
‫ובפברואר 1975,‬
‫שני עיתונאים מקומיים של "לוס אנג'לס טיימס"‬
‫מפרסמים את התיאור‬ ‫המשובש הראשון של הפרויקט.‬
‫- ה-CIA בניסיון חילוץ‬ ‫צוללת סובייטית ממעמקי הים -‬
‫ה-CIA אמור היה להשתיק את התקשורת‬
‫בתקווה שארה"ב עדיין תוכל להמשיך במבצע.‬
‫סימור הרש מוסיף תיאור אמין‬
‫בעמוד השער של ה"ניו יורק טיימס"‬ ‫למחרת בבוקר, ב-19 במאי.‬
‫אז בשלב הזה, הכיסוי של המבצע נחשף לגמרי.‬
‫ברגע שזה קרה,‬
‫תוך עשרה ימים בערך‬ ‫אחרי שהעיתון הגיע לדוכני העיתונים,‬
‫הסובייטים הוציאו ספינה‬ ‫למקום שבו הגלומר פעלה‬
‫ופשוט הקיפו את האזור,‬ ‫כדי לוודא שאף אחד אחר לא יחזור.‬
‫הנשיא פורד אמר, "בסדר.‬
‫"בהתבסס על זה, לא נחזור."‬
‫ולא חזרנו.‬
‫אז כך זה הופסק, וזו הסיבה.‬
‫יש עדיין הרבה תעלומות‬ ‫בנוגע לפרויקט אזוריאן.‬
‫דברים לא ידועים.‬
‫אחד מהם הוא בנוגע למה שארה"ב מצאה שם,‬
‫והמידע הזה עדיין חסוי.‬
‫- ויליאם קולבי -‬
‫המקור הטוב ביותר לזה‬
‫הוא מהדורה צרפתית‬ ‫של זיכרונותיו של ויליאם קולבי,‬
‫שפורסמו מעבר להישג ידה‬ ‫של הצנזורה של ה-CIA.‬
‫ולפי זה,‬
‫ארה"ב לא חילצה‬ ‫את כל החלק המיועד של הצוללת.‬
‫יש שלושה ראשי נפץ‬ ‫של טילים גרעיניים בתחתית האוקיינוס השקט.‬
‫אחת מהן שלמה.‬
‫האם מישהו חזר לשם? לא.‬
‫ה-CIA לעולם לא יגיב על זה.‬
‫זה היה סוד כל הסודות.‬
‫התגובה שפותחה‬
‫לבקשות לקבלת מידע על פרויקט אזוריאן‬
‫הייתה לא לאשר ולא להכחיש את הדיווח הזה.‬
‫והאמירה הזו, "לא לאשר ולא להכחיש",‬
‫הפכה לחלק מהתרבות שלנו היום.‬
‫זו אחת המורשות הגדולות של פרויקט אזוריאן,‬
‫שנודע בשם "תגובת גלומר",‬
‫שממשלת ארה"ב השתמשה בה במשך שנים.‬
‫הציוץ הראשון מחשבון ה-CIA היה, בהתלוצצות,‬
‫"לא נוכל לאשר‬ ‫ולא להכחיש שזהו הציוץ הראשון שלנו."‬
‫יש הרבה תיאוריות לגבי מה שקרה ל-K-129.‬
‫שהייתה שם בגידה,‬ ‫ושמישהו ניסה לפוצץ מתקן גרעיני על הסיפון,‬
‫אבל מה שאנחנו כן יודעים,‬
‫זה שהיה בה סוג של פיצוץ פנימי והיא טבעה.‬
‫הגרסה הכי מציאותית‬
‫היא מה שנאמר לי‬
‫על ידי קצין אמריקאי מאוניית שטח.‬
‫שה-K-129, הייתה בעומק פריסקופ,‬
‫בעומק רדוד, בשביל הפעלת מנועי הדיזל‬
‫ונפגעה בטעות על ידי‬ ‫אוניית שטח, המשחתת האמריקאית.‬
‫ההרס של הצוללת עצמה היה מהיר כל כך,‬
‫שלא היה להם זמן לשלוח אות מצוקה.‬
‫מבקרים רבים הרגישו שאזוריאן היה שערורייתי.‬
‫זה היה מבצע בעלות גבוהה.‬
‫המספר המדויק עדיין מסווג גם היום.‬
‫ההערכות הן כ-350 מיליון דולר ומעלה,‬
‫וזה היה סכום גדול בזמנו.‬
‫אחד ממאמצי החילוץ היקרים‬ ‫של ארה"ב בהיסטוריה של המודיעין,‬
‫אז היה את גורם העלות.‬
‫אבל הדבר השני היה קשור במטרה עצמה.‬
‫עד 1975, ה-K-129‬
‫הייתה כבר ספינה ישנה יותר.‬
‫זה היה ממש שריד היסטורי,‬
‫ורבים שאלו אם זו השקעה נבונה.‬
‫האם הגלומר אקספלורר,‬ ‫פרויקט אזוריאן, היה כישלון?‬
‫לא, זה לא היה כישלון.‬
‫עשינו זאת.‬
‫האם זה היה מוצלח?‬
‫רק חלקית.‬
‫לא הצלחנו להשיג את ראש הנפץ הגרעיני.‬
‫"גלומר אקספלורר" הייתה מונחת,‬ ‫מושבתת, בקליפורניה, במפרץ סויסון,‬
‫למשך כ-20 שנה.‬
‫עכשיו, הספינה הופכת‬ ‫לעתיקה ומיושנת, ונמכרה לגרוטאות.‬
‫היא איננה.‬
‫שמעתי שאנשים משווים‬ ‫את הגלומר אקספלורר לטיסה לירח,‬
‫ועבורי,‬
‫זה די נפלא.‬
‫בהחלט היו אתגרים.‬
‫אני לא ממש יכול להשוות.‬
‫יהיה נחמד לחשוב שזה היה כך‬ ‫מאחר שהייתי מעורב באופן אישי,‬
‫אבל האגו שלי‬ ‫לא מאפשר לי להרחיק לכת כל כך.‬
‫- סיפורי ריגול -‬
‫תרגום כתוביות: אביטל וינברגר‬