Я боялася…
цієї дитини,
яку привела у світ надто рано.
І себе — за те, що вирішила так учинити.
Я боялася цього всього.
І не змогла змусити себе вбити тебе.
Тому я покинула тебе.
Я думала, що зможу рухатися далі.
Хьон-Су!
Потім мені захотілося дізнатися…
чому ти такою народилася.
Може, це моя вина, бо я недоносила тебе.
Чи, може, мої брудні бажання
зробили з тебе ту, ким ти є.
Хто моя дитина?
Дар чи прокляття?
Я не змогла з'ясувати.
Я гадала…
може, у тебе є відповідь.
Я запізнилася, так?
Ні.
Я радий, що ти тут.
Привітайся.
Це твоя мама.
Привіт.
Ти здавалася абсолютно нормальною.
Оце було полегшення.
Кожен день, коли я була з тобою, я приховувала свій неспокій…
Кожен день я ходила по тонкій кризі…
Я думала, що життя
не таке вже й погане.
Я думала, що втратила тебе.
Але раптом ти припинила корчитися від болю…
і постала переді мною зовсім іншою істотою.
Саме тоді я зрозуміла…
хоч би як я не заперечувала,
моя дитина була монстром.
Що відбувається?
Обов'язково так далеко заходити?
Я її мама.
Попри те, як вона виросте,
чи те, ким вона стане,
я маю бути спроможна впізнати її.
Я її ніколи не впущу.
Не знаю, я намагаюся захистити тебе від світу
чи світ від тебе.
Ніколи не знімай їх.
Я просто…
спробую бути поруч.
Гаразд?
АВТОРИ ІДЕЇ КІМ КАН-БІ ТА ХВАН ЙОН-ЧАН
МИЛИЙ ДІМ
Мамо…
Люди…
Усі вони погані.
«Мамо»?
Ти така ж, як і вони.
Ча Хьон-Су.
Ча Хьон-Су!
Ти справді отак підеш?
Очікувала на теплу зустріч?
Так.
Ти мав би принаймні запитати, як мені велося.
Просто мені байдуже.
Увесь цей час це був ти?
Ти допоміг мені на будівництві, чи не так?
Втягнув мене в це лайно,
а тепер намагаєшся втекти?
Скажи щось.
Що?
Знову втечеш?
Як кретин якийсь?
Я випадково там опинився.
І допоміг тобі лише тому, що знав тебе.
Ти жива.
Хіба цього мало?
Жити набридло?
Якого біса ти тут робиш, напівмонстре?
Забирайся геть.
Пришелепкувата.
Навіть Ха-Ні цінує своє життя.
Навіщо взагалі ганятися за монстром?
Будь удячна за те, що жива.
Слава Богу.
Він тримається.
Він живий.
Якщо надумала тусуватися з монстрами
й привести їх у наше укриття,
то краще теж вимітайся.
-Нащо ти це зробила? -Бо вона мені не до душі.
А чому?
Ти продовжуєш кривдити моїх друзів і зникати через неї!
Бо ти хочеш захистити її.
Я тобі більше не довіряю.
Спочатку…
люди мене цікавили.
Вони схожі на маму.
Тож я з ними зближалася…
але вони кривдили мене.
Кричали, відштовхували
й завдавали мені болю.
Вони спалили всіх моїх друзів!
Прирікають мене на самотність.
Вони просто бояться…
що втратять дорогу людину.
Я віддячу їм тим самим.
Змушу їх заплатити за їхні дії.
Відчуєш те, що я відчувала.
Тоді, може, нарешті зрозумієш…
мій біль.
Ось що я прийшла тобі сказати.
Ходімо додому.
Прошу тебе.
У нас немає дому.
Він згорів ущент.
Тепер…
Мені не потрібен ані ти,
ані мама.
Лі-Кун!
Де ти?
Лі-Кун…
Хьон-Су.
Лі-Кун, ти в нормі?
Я все зіпсувала.
Я хотіла, щоб вона виросла такою, як ти.
Оце все, чого я бажала.
Це не твоя провина.
Мені слід було її вбити.
Я завжди мала це на думці, виховуючи її.
Упевнена…
вона знала, що я відчувала.
Ні.
Я бачив, як ти її ростила.
Я бачив, як ти витримувала всі незгоди.
Це все моя вина.
Я заварила цю кашу.
Це все на краще.
Може, і краще, що я помру тут.
Тоді мені не доведеться…
убивати її власними руками.
Ти справді збиралася її вбити?
Чому? Ти ж її мама.
Тож чому?
Я не заслуговую бути матір'ю.
Я думала про це сотні разів.
«Чому моя дитина народилася такою?
Це моя провина.
Мої бажання…
перетворили її…
на…
монстра».
Що в цьому поганого?
Бути монстром — не злочин.
Мамо…
Цей захищав тебе.
Він уважав тебе своєю родиною.
Монстри мають почуття
й розпізнають обличчя.
Колись вони були людьми.
Мамо…
Що з ним?
Розплющ очі.
Що ти в біса робиш?
Думаю, він мертвий, босе.
Що відбувається?
З ним усе було гаразд. Що сталося?
Це отруєння.
Скільки ти йому дала?
Ось стільки.
Лише одненьку миску.
Ти дала йому цілу миску?
Що це в біса таке?
Отруйні гриби.
Галюциногенні.
У неї є опірність, тож вона в нормі.
Але йому потрібна протиотрута.
Гей!
Гей, отямся!
От негідник.
Як він міг знову зникнути?
Спершу він завдав мені болю, коли пішов до армії й не сказав мені.
А тепер змушує мене плакати через іншу дівчину?
ПАК ЧХАН-ЙОН
З ним покінчено.
Я заберу, якщо вона тобі не подобається.
Трясця.
Знаєш, скільки вона коштує?
Отам ціла купа лежить.
Вони абсолютно різні.
Цю мені подарував Чхан-Йон. На ній його автограф.
Ти її викинула, тож я подумала, що вона тобі не потрібна.
Аж бісить.
-Готова? -До чого?
Зібралася кудись?
Ми сьогодні зустрічаємося з отцем Пітером, забула?
Я не в гуморі для цього.
Ну-бо. Я не хочу йти сама.
Я піду з вами, сержанте.
Ні.
Це особисте.
Йон-Сок — це особисте? Ви надто безрозсудний.
Не треба так драматизувати.
Завтра звітуй від мого імені.
Скажи, повернуся з Йон-Соком.
Я не можу цього зробити, пане.
Вибачте, сержанте.
Я мусив вас захистити.
Чув, ти отримав сигнал із «Памсома».
Так, пане.
Упораєшся сам?
Візьми з собою кілька людей.
Що змусило вас раптом передумати?
Нам по дорозі, тож дозвольте прилучитися до вас.
Мені байдуже, що ти думаєш.
Просто зосередься на тому, щоб повернутися живим.
Повернуся.
Йон-Сок — мій підлеглий і друг.
Залишся, Міне.
Кім Йон-Ху.
Хіба не ти казав, що ми всі — родина?
Невже залишиш мене тут?
Слухай, друже.
Хто вестиме людей, якщо нас обох уб'ють?
Ти потрібен їм тут.
Со-Чіне.
Я поверну його.
Просто вір мені.
Я вірю.
Ти був кращим за мене в усьому.
Але в мене таке відчуття,
що я маю піти з вами.
Я не можу сидіти тут, відправивши тебе.
Візьми мене з собою.
Річ ось у чому.
Якщо щось трапиться з тобою або з Йон-Суком,
від мене не буде користі.
Не драматизуйте.
Я піду, якщо ви підете.
Я йду з вами.
Мені одному від цього ніяково?
Поглянь на ці сироти.
Рушаймо!
Ой, я не вестиму з пошкодженою рукою.
Ну-бо, народе.
Уночі в них ніц не видно.
Їдьмо.
Ти не йдеш?
Що таке? Ти сьогодні така мовчазна.
Я не витримую.
-Випиймо. -Що?
Могла б і стриманіше поводитися.
Просто дозволь мені випити.
Я розрахуюся.
А на мене знайдеться?
Та будь ласка.
Отже…
ти запросиш її на побачення чи ні?
Годі. Господи, він же ж священник.
А що? Я не кажу на ній одружуватися.
Він може ходити на побачення.
Тобі вистачить.
Чекай.
Що відбувається між вами двома?
Ви зустрічаєтеся?
Морочиш голову Сон-Хва?
Ти п'яна. Забирайся геть.
Усі чоловіки боягузи.
Тому в тебе нікого немає.
Від такої поведінки втече будь-який чоловік.
Що ти сказала, сучко?
Гей!
Ти нічорта не знаєш.
Що тобі відомо про кохання?
Я думала, що перетворююся на монстра.
Мені здавалося, що мені вчувалося.
Не кажи такого.
Нещодавно в нас стався інцидент.
Господи.
Я так давно не чув музику.
Отче.
Ти доволі винахідлива, чи не так?
Це не на халяву.
Щоб випити, треба покаятися.
Ти не прийшов на сьогоднішню зустріч.
Годі тобі, не починай.
Не могли хоча б щось принести?
Що?
Знаєте, жадібність зробить вас монстром.
Ділитися — значить піклуватися.
Не так вже й погано було б стати монстром.
Живеш довше.
Не хворієш
і нічого не боїшся.
-Годі. -Слушно.
З іншого боку, нехай тутешнє життя й лайно,
та я не один.
Я щасливий, допоки я не монстр.
Більше мені нічого не треба.
Я хочу покинути це місце якнайшвидше.
Я хочу стільки всього показати й навчити,
але тут це нелегко втілити.
Як щодо вас, отче?
Розкажіть про себе.
Ви ніколи не говорите про себе.
Вона має рацію.
Послухаймо вас.
Моє життя не надто змінилося.
Мені нікуди повертатися.
Мені подобається.
Мені подобається, що світ у руїнах.
Усі можуть знайти спільну мову, бо ми всі однакові.
Я більше не самотня.
Ти була безхатьком, еге ж?
Я багата.
Брехня.
Багаті такого б не казали.
Чого радіти, якщо ти все втратила?
Леле, як це пригнічує.
До біса це все.
Я, Чон Є-Соль,
поліпшу вам настрій.
Нумо.
Гаразд!
Треба поміняти вивіску.
Ти виглядаєш щасливим.
Для вас це справа звична, оскільки ви постійно в русі,
а от ви спробуйте пожити рік під землею.
Усе здаватиметься новим.
Не всі такі, як ти.
Зазвичай люди бояться.
Що це за валіза?
Секрет.
Що всередині?
Не знаєш, що таке «секрет»?
Це секрет, тому що я не знаю, що в ній.
Зупиніться!
Стоп!
Ні, зупиніться!
Стоп!
О ні.
Ні.
Стоп!
Що таке?
Живіт скрутило.
Ми майже на місці.
Думаю, не дотерплю.
Я швидко.
-Гей, Чон-Хьоне! -Так, пане.
Прослідкуй за ним.
Трясця.
Нащо ти її з собою тягнеш?
Я не знаю, що там може бути.
Чон-Хьоне, досі чекаєш?
Схоже, він довго терпів.
Що він такого з'їв?
Будь напоготові.
Авжеж, пане.
Попереду рух.
Прикрийте мене, будь ласка.
Зрозумів.
Со-Чіне, щось бачиш?
Нічого.
-Сок-Чхане, готуйся. -Так, пане.
Не чіпай…
Я підтерся.
Що це?
-Залиш її. -Ні.
Нізащо.
Чорт.
Тікай!
Боже, яка вона важка!
Прокляття.
Тікай!
-Не зривайся на валізі. -Трясця.
-Зірвися на мені. -Я тебе вб'ю.
Що там? Я ледь не зламав плечі.
Може, тобі варто більше тренуватися.
Ти щось приховуєш?
Нічого я не приховую.
Перевір валізу, Чон-Хьоне.
Зачекай, не чіпай!
Матінко рідна.
Я казав, що її слід викинути!
Сержанте Міне, вас дуже легко налякати.
Він все одно мертвий.
Отож.
Навіщо ти запхав у валізу мертвого монстра?
Відкриваєш музей монстрів?
-Такого я ще не бачив. -Дідько.
Помітив дещо незвичайне
в тих монстрах?
Монстри не впізнають одне одного.
Вони ніколи не об'єднувалися
й не мали спільної цілі.
-А цього разу? -Він має рацію.
Таке враження, що вони всі на нас чекали.
Вони працювали спільно.
Кажеш, що вони намагалися влаштувати нам засідку?
Або, можливо, намагалися щось захистити.
НАЦІОНАЛЬНА АСАМБЛЕЯ, ЙОЇ-ТЕРО
Чорт забирай.
Що це?
Воно гірке, але ти жуй.
Нізащо.
Я не їстиму з ваших рук.
Забери його деінде. Незабаром він помре.
Це протиотрута?
Ти маєш сказати мені, що це, перш ніж я дам йому.
Думаєш, я дам щось неїстівне людині, яка помирає?
Жуй.
Заткнися й жуй.
Уперед.
Рівно рік минув.
Чекайте.
Лише рік минув.
Це вже майже не острів.
Природа пристосовується до цього лиха.
До чого ведете, пане?
Коли люди не стоять на заваді,
усе повертається до витоків.
Чисто.
-Сок-Чхане. -Так, пане.
Допомагає?
Мені потрібна якась опора.
З нами все буде гаразд, так?
Звідки мені знати?
Запитай у того, у кого віриш.
Тому я й запитую вас.
Замовкни, ідіоте.
Ти зі мною, докторе Ліме.
Сок-Чхане, за мною.
Так, пане. Гаразд.
Я думав, ми всі будемо разом.
Мені трохи страшно.
У мене є грішки.
Со-Чіне, ви з рештою шукайте Йон-Сока.
Слухаюся.
Об'єднаємося, коли закінчимо.
Гей, Со-Чіне.
Спробуй повернутися цілим.
Ходімо.
Куди підемо?
У мій сектор.
Дослідницький центр?
Ви хороший боєць, сержанте Кіме?
Вправно вбиваєте монстрів?
Дуже надіюся.
А також я не знаю, що там.
Ходімо.
Щоразу той самий малюнок.
Так. Це мій дім.
Коли нас відправлять додому? Я хочу додому.
Згодом.
Не зараз, але згодом.
Як довго мені доведеться чекати?
Тобі не можна додому.
Йон-Су.
Усе це брехня.
А що як ми станемо монстрами, як мама Чун-Іля?
Йон-Су, ти поганець.
Тобі теж не слід бути святою.
Можеш зрештою померти.
-Кім Йон-Су. -Не чіпай мене!
Хто ти така, щоб мене вичитувати?
Ти навіть не моя справжня мама!
Навіщо тобі взагалі цей негідник?
Я вже на межі. Не дратуй мене.
Не думаю, що там щось є.
Ти так уважаєш?
Просто сподіваюся, що якийсь монстр не вискочить зненацька.
-Що ти маєш на увазі? -Хіба ти не знаєш?
У пошуках мурашника можна дім розтрощити.
Навіть малі будинки сповнені сюрпризів, а це місце величезне.
Хто знає, що тут може бути?
Облиш, ти перебільшуєш.
Матимемо дещо на додаток, якщо добре попрацюємо.
Ти теж ідеш?
Можливо.
От уже ж.
Ти не зобов'язана цього робити, Є-Соль.
Нащо перепрацьовувати?
Шефиня Чі дбає про тебе.
Я просто намагаюся зробити свій внесок.
Я маю щось робити, якщо не хочу зганьбити маму.
Твоє серце таке ж прекрасне, як і твоя зовнішність.
Слухай, старий.
Я не старий.
Я не набагато старший за тебе.
Знаєш, скільки мені років?
Ну…
Я тобі подобаюся?
Не можу заперечити.
Ти тут усім подобаєшся, Є-Соль.
Знаєш що?
Мені ти не подобаєшся.
Ти не в моєму смаку.
Навіть в очікуванні кінця світу, я б на тебе не глянула.
Господи.
Що це було?
Є-Соль.
Потрібна твоя допомога.
Ти єдина, кому я можу довіряти.
Ну?
Є сигнал від пошукової групи?
Так. Вони безпечно прибули до «Памсома».
Є зв'язок по рації?
Ні, пане. Вони доволі далеко.
Отримаєте ще один сигнал — негайно повідомте.
Гаразд, пане.
Що не так із цією штукою?
Що це?
НАДЗВИЧАЙНА СИТУАЦІЯ УВАГА!
НАДЗВИЧАЙНА СИТУАЦІЯ НЕБЕЗПЕКА
Щось перериває сигнал.
Я впевнений!
Я точно його чув.
Я чув монстра
за стіною.
Поговори зі старшим сержантом Таком.
Гаразд.
Пане.
Схоже…
на стадіоні монстр.
Пане.
Гляньте.
-Ми виявили монстра. -Що за чортівня?
Що відбувається?
Терміновий переклик.
Ходімо з нами на площу.
Скоро буду.
Ви маєте вирушити негайно.
Вас там чекає старший сержант Так.
Він знайшов вихід?
Ні.
Ми думаємо, у стадіоні є монстр.
Усе ці монстродетектори
запищали одночасно.
Цього разу це не жарт.
-Ти сам бачив? -Він це серйозно?
Якби не я, ви всі були б мертві.
-Невже? -Господи!
-Слава Богу! -Молодець!
Терпіти не можу цього старого.
І не кажи.
Чому ти сам?
Покинув свою родину?
А ти?
Я не така.
Ми просто посварилися.
Безпардонний малий негідник.
Трохи подорослішавши, я зрозуміла, що в усьому винна сама.
Коли дорослі гніваються на тебе, це не просто так.
Тож іди й перепроси в мами.
Моя мама вже мертва.
За що?
Хто сказав, що мама лише одна?
Можна мати дві або навіть три мами.
Пані Ча твоя мама, зрозуміло?
Шмаркачу малий.
Що відбувається?
-Там справді монстр? -Убийте його вже!
Чота має виконувати свою роботу.
Що ви в біса робите?
Чота «Ворон» негайно подбає про інцидент із монстеризацією.
Ніхто не захищений.
Така природа цієї катастрофи.
Ми змушені були бачити смерть наших друзів,
родичів і коханих людей
на власні очі.
І це триватиме далі.
Нікому не довіряйте.
Тільки так ми можемо захистити це місце.
Не стійте й не просіть захисту.
Відчайдушно боріться за своє життя.
Якщо не підготуєтеся,
будете поглинуті.
Відтепер ті,
хто приховує свої симптоми, і ті, хто переховує цих людей,
зіткнуться з негайними наслідками.
Будь ласка, допоможіть нам
не бруднити руки.
Що він таке каже?
Вони вб'ють будь-кого з симптомами. Думаю, це.
Він щойно оголосив царство терору.
Але датчики дзеленчали!
Він каже, що вони подбали про це, чи ні?
Ми в безпеці, еге ж?
Упевнений, вони розібралися.
Чудова промова.
Та ви ні про що не забули?
Припиніть ховатися за спинами своїх людей
і покажіть нам усім приклад.
Пане, не треба цього робити.
-Що? -Що відбувається?
-Що сталося зі світлом? -Що це?
Чому вимкнулося світло?
-Що відбувається? -Якого біса?
Я не можу просто чекати.
-Ми на місці? -Напевне.
Не питатимете, що я шукаю?
Вам не цікаво?
Щось пов'язане з дослідженням?
Мені не потрібно знати того, що не стосується місії.
Наша задача — захистити твій предмет і звалити якомога швидше.
Якщо він такий важливий…
хтось уже міг його забрати.
Ніхто б не знайшов.
Я його добре заховав.
Ти такий впевнений.
Авжеж.
Я шукаю…
не предмет.
Від одного смороду можна вмерти.
Тут щось є.
У-Соку.
У-Соку!
Дідько.
Виродки.
Віднині
вбивай усе, що бачиш.
Що сталося…
з цим місцем?
Докторе, ви не можете піти за…
Йон-Ху.
У них У-Сок.
Йон-Ху.
Со-Чіне, що відбувається?
Сержанте Міне, доповідайте.
Сержанте Міне!
У-Соку.
Що ти тут робиш?
Гей, опануй себе.
У-Соку, відповідай.
Гей.
Отямся.
Відповідай мені.
Відповідай.
Відповідай!
У-Соку.
Пане, нам треба йти.
Пане!
Він мертвий, пане.
Нам негайно треба йти!
Він мертвий!
Треба йти, пане!
Ходімо, У-Соку.
Опануйте себе, сержанте! Треба йти!
У-Соку…
-Ну ж бо. -У-Соку.
-Ну-бо вже!
У-Соку.
Сержанте Міне.
Відповідайте, Міне!
Сок-Чхане, скажи їм…
Що це в біса таке?
Це були монстри.
Але вони еволюціонували.
Отже, по-твоєму…
це все монстри?
Не торкайся.
Забув про те, що сталося?
Хочеш, щоб я удав, що не бачив цього?
З якого б дива?
Не роби те, що ставить місію під загрозу.
Сержанте Кіме.
Так улаштований світ.
Щоб отримати щось, треба бути готовим утратити щось.
Та ти це вже знаєш, еге ж?
Чи не тому ти так довго протримався?
Якщо натякаєш, що я маю бути готовий утратити людей,
то й тобі безпеку я не гарантую.
Хочеш, щоб я просто витріщався?
Вони прямо перед носом.
До дослідницького центру.
Щось не так, пане?
Думаю, хлопці в біді.
Не можу зв'язатися й убезпечити.
Зустріньмося з ними.
-Ходімо. -Після того як ми пройшли весь цей шлях?
Я не можу.
Нізащо.
Я не можу повернутися з порожніми руками.
І що ти від нас хочеш?
Залишишся тут сам?
Гаразд.
Я маю на увазі, що…
вам краще йти, бо я буду тягарем.
Закінчивши тут свої справи, я вийду надвір.
-Це небезпечно. -Нічого страшного.
Ну, іди вже. Твої хлопці можуть бути в небезпеці.
Тоді гаразд.
Уперед.
Більше нічого не чіпай. Знайди те, що тобі потрібно, і вертайся.
Зрозумів?
Гаразд.
Мене легко злякати, тому діятиму обдумано. Ідіть уже.
Ходімо.
Я в нормі.
Ні, ти спіткнешся.
Сідай біля вогню.
То хто ти?
Брат? Бос? Тато?
Хто ти насправді?
А тобі яке діло?
Просто поїж і забирайся геть.
Чому ви не пішли з нами на стадіон?
Там було б безпечніше.
То я виходжу за тебе заміж?
Ні, пані.
«Безпечніше»? Тобі просто пощастило.
Або ж ти невіглас.
Ми виконуємо роботу краще, ніж ви собі уявляєте.
Я не довіряю людям.
Чи монстрам.
Як щодо неї? Їй ви довіряєте?
Схоже на те.
Нумо, ходімо з ними.
Будь ласка!
Як ти посмів сюди прийти?
Допоможіть мені.
Я не знав, куди ще піти.
Що з нею сталося?
А що з дитиною? Малою, яка була з вами.
Занесімо її всередину.
Допоможіть мені.
Гаразд.
Пане!
Тобі вистачило нахабства прийти сюди.
Годі.
Досить!
Я казав тобі
не приводити жодних монстрів.
Вона шукала їх.
-Вам слід поговорити з… -Він схожий на людину?
Ані руш.
Ще один крок —
і їй кінець.
Ось чому я не довіряю людям.
Поглянь, як ти віддячуєш мені за те, що я тебе врятував.
Я сказала, що заберу їх.
То в чому проблема?
Ти досить небезпечна, щоб брататися з монстрами.
Люди мають залишатися з людьми.
Упевнений?
Що не станеш монстром?
Симптоми можуть з'явитися зараз-таки.
Тоді тобі доведеться вбити себе.
Бо монстри заслуговують на смерть.
Досить.
А з нею що?
Маєш убити її, якщо перетвориться.
Чи хочеш, щоб я її прикінчила до того?
Скажімо, це просто дурна кров.
Припини.
Не роби цього, Ин-Ю.
Ха-Ні!
Ходімо, старий.
Нумо, ходімо.
Гадаю, у цьому житті ми не суджені.
Побачимося в наступному.
Але не бери її з собою.
Можеш іти?
А що з раною?
Я в нормі.
Знайдімо безпечне місце.
Постріли могли привабити монстрів.
Ходімо.
Лицемір.
Боягуз.
Знову скажеш, що не мав вибору?
Ти просто тікав.
Ти постійно робиш неправильний вибір.
-Тату! -Ти казав, що захистиш їх.
Тату!
ТАТУ ДОПОМОЖИ МЕНІ
Допоможи мені!
Але глянь, що ти робиш.
Мені страшно.
Скажи всім.
Тату!
Скажи їм, що монстр у цьому стадіоні — це ти.
Пане.
Можна ввійти?
Пане.
У нас проблема.
Пане?
Переклад субтитрів: Наталія Боброва