Leyla Taylanová, to jste vy?
To jsem já.
Potřebuju váš podpis.
-Hezký den. -Hezký den.
Leylo, musíme si promluvit.
DÍKY, DALŠÍ
#SVATEBNÍZVONY
Proč jsi mi o tom neřekl?
-Abych neporušil kouzlo naší noci. -Ale lhal jsi mi, Ceme.
Zařídil jsem to.
Ale neoklamal jsem tě.
Oklamal jsi soudní systém, to nestačí? Zakryl jsi zločin.
Byl velmi opilý.
Odešel z domu jen na malou chvíli. Pak se tam vrátil.
Prodloužili mu trest. Takže nezůstal nepotrestaný.
Když to podáš takhle, zní to jednoduše. Ale tak to není. Samozřejmě, že vím, že
-jsi to nemyslel zle. A děkuju ti za to. -Nech to tak, Leylo, o co ti jde?
Něco jsi přede mnou skryl. A je jedno, jaký jsi měl důvod.
Ano, skryl.
Protože chci, aby zmizel z našich životů. Nejlépe oba. Jak Ömer tak i Nil. Nechci,
aby se k nám přiblížili.
Ceme, samozřejmě, že chci to samé, ale takhle to jenom…
Poslyš, Leylo, jsem moc šťastný. Poprvé v životě jsem doopravdy šťastný. A nechci
to pokazit.
A byl bych hrozně nerad, kdyby se mezi nás cokoliv
nebo kdokoliv dostal.
Prosím.
Prosím tě, věř mi.
Nemusíš mi na to odpovídat. Jenom mi věř.
Dělá mi starost, že bys mohl skrývat ještě něco.
Uhádla jsem to.
Ty něco skrýváš, Ceme? Očividně ano.
Prosím, pověz mi to. Prosím, Ceme. Nechci mezi námi žádná tajemství. Prosím.
Nevím, jestli se to teď hodí.
Ceme, prosím. Žádám tě o upřímnost. Chci to vědět.
Dobře.
Jen jsem si to představoval jinak.
Leylo.
V mém životě není nic důležitějšího než ty.
Moje záměry znáš.
Chtěl bych si tě vzít. Staň se mojí ženou, buď mým domovem.
Vidím, že tě to děsí.
Nebudu tě do ničeho nutit.
Navlékni si ten prsten, až budeš připravená.
A pak už ho nikdy nesundáš.
NEBOJ, JSEM V POŘÁDKU JEN JSEM SI CHTĚLA PROMLUVIT
Esro, co se děje, zlato?
Leylo.
Promiň mi, jsem u Cema a tvrdě jsem usnula.
Jsi v pořádku?
Volala jsem. Nemůžu spát. Mám nervy v háji.
Ah, vydrž, prosím. Hned tam přijedu.
Ne, to ne, nejezdi. Je tady Funda.
Říkám, že přijedu. Budu tam za dvacet minut.
Ale ne. Promiň, vzbudila jsem tě, že?
Ne, to nevadí.
Co se stalo?
Mluvila jsem s Esrou.
Pláče, nezní dobře. Myslím, že mě potřebuje.
Snad nechceš jít za ní?
To chci.
Ceme Murathane, jestli mě chceš, oni jsou součástí balení.
Pomoc.
Jsem tady.
Aha. Přivezl tě Cem?
No jo, říkala jsem, že můžu jet sama…
Jak na tom Esra je?
Už dvakrát vysmýčila celý dům. Uklidila všude, kde se dalo.
Doruka vykoupala třikrát. A teď se dala do vaření.
Drahoušku. Esro?
Co? Leylo.
Jsi v pořádku?
Je mi strašně.
To nic, zlato.
To nic. Bude dobře. Bude to v pořádku, uvidíš. Oh.
Udělala jsem dobrotu.
Aha.
Moc se mi to povedlo. Fakt.
Zkus to. Zkus. Zkus to. Aspoň to ochutnej. Leylo.
Ty taky, Fundo.
Dobré, že?
-Chutná? Výborné, že? -Je to opravdu vynikající.
Ty jsi tam dala sůl?
Vynikající.
Výborné.
Nevyslechne mě.
Vůbec mi nebere telefon.
Tvrdohlavý, ale šťastný jako blázen.
Neboj se, zítra si s ním zajdu promluvit.
To ne, a přitom se to všechno děje kvůli zombie.
Podívej se, zlato, Merkur, planeta komunikace, je teď na ústupu. A když se to
-sejde ruku v ruce s Uranem… -Jdi do prdele s Merkurem a Uranem, Fundo.
Ale to se právě náhle vrací nedokončené vztahy, nedořešené záležitosti,
milostné aféry, které náhle skončily, aby se dořešily.
A máš to fakt vynikající.
Všechno to dávno skončilo. Můžeš to pochopit?
Očividně je úplně po všem.
Nemluvili spolu dohromady ani tři minuty. Vždyť ti to říkám, Murate. Propána.
A on pak hned odešel.
Jasně, to určitě. S tím na mě nechoď. Pak jí psal a lovil ji.
"Od včerejší noci na tebe myslím."
A co ona? Tenhle smajlík.
"Strašně moc jsi mi chyběla." Odpověď, tahle emoji.
Ale tím to zdaleka nekončí. "Už bychom měli zůstat ve spojení."
Načež přijde "hehe", tohle emoji.
A to není všechno.
"Co kdybychom si některý den v týdnu zašli na večeři. Jen my dva."
-Jen my dva. -Murate…
-Murate. -Jen my dva!
Odpověď: "Ještě nevím, promluvíme si." Končím.
Zůstal bych zaslepený, kdyby mi zesnulý Steve Jobs
z hrobu neotevřel oči.
V těch zprávách nic není. Murate, nic tam není. Setřela ho. Poslala ho do háje, věř
-mi. -Přestaň.
Ani mu pořádně neodpověděla. Říká, že jela domů a stejně ti to chtěla říct.
Taky jsme se tomu smály. Kdyby to byl někdo výjimečný,
přece by ho hned na začátku neopustila kvůli tobě, ne?
A očividně toho lituje.
Ale!
Nebuď směšný. Už jsi to protahoval dost dlouho.
Doruk z toho bude špatný, nech toho. Vy jste Murat a Esra, tak se vzpamatujte.
Leylo, co tady děláš? Přišla ses…
Hochu.
Co je to?
-Ty jo. -Sarpe.
Cemu Murathanovi se splnilo přání.
Leylo, to myslíš vážně?
A proč ho nemáš na prstu?
Aby nebil do očí.
Ty se ani nenadechuj. Dej to sem. Zjistila jsem tvůj nejnovější prohřešek.
A ty se, Murate, seber a vrať se hezky rychle domů.
Je to jasné?
Tak pojď, hochu, odcházíme. Jdeme, odchod. Odchod.
Pojď, pojď, pojď, pojď.
-Tak bež, běž. No. -Nezdržuj a pojď.
Leylo.
Fajn, já možná nejsem ten pravý.
Cem Murathan je ten pravý? On je ten pravý?
Je všehoschopný, a ty to moc dobře víš.
Ömere, chci tě poprosit,
nedělej už žádné problémy.
Kvůli Badimu.
Někdy ani devět let nestačí k tomu, abychom někoho poznali.
Uvěříte prvním slovům, ale až poslední činy ukazují
jeho pravou tvář.
Vezmi si to. Na, na, na. Zmáčkni to. Zapni to.
Zmáčkni to. Ömere, dáme si turnaj.
Zmáčkni to. Vyber si tým. Tak dělej, zapni to.
Manželství je velké rozhodnutí.
Ale Cem se ho z nějakého důvodu nebojí, ačkoliv už třikrát neuspěl.
Nebo je statečnější než já. I to je odpověď.
Překrásný prsten. Nasaď si ho.
Nějak mi to nejde. Asi pro tu důležitost.
Už jen pouhé nasazení bude vyžadovat jistou obřadnost.
A sedí ti dobře? Zkoušela sis ho?
Je malý.
Ne, není mi malý. Vidíš?
-Ukaž mi ho. -A je to.
Chci ho vidět. Je vážně moc krásný.
Bylo by fajn, kdyby mohla na pár dní přijet za námi,
viď, Reyhan?
Zlatíčko, nebudeme tě zdržovat. Necháme tě jít.
Co se stalo? Proč jsi tátu umlčela? Děje se něco?
Vůbec ne. Ale copak neznáš svého otce? Tolik mu chybíš.
Ani netušíš, jak mi scházíte. Kéž by konečně vymysleli teleportaci.
Mámu čeká ve středu menší operační zákrok, proto jsem to řekl.
-Ale Mahire. -Cože? Na jakou operaci?
Zlatíčko, neboj, není to nic vážného. Víš, jak jsem vloni při lyžování spadla.
A?
Koleno se mi úplně nezahojilo. Zkontrolují to, nic víc.
Aha, tak já co nejdřív přijedu.
Mahire, vidíš, co jsi natropil. Styď se.
Zlato, co je na tom špatného?
-Jestli má čas, může přijet. -Ale…
Moment. Moment. Už žádné námitky. Přijedu.
-O nic přece nejde. -Tak za tohle mi zaplatíš.
Za to mi zaplatíš.
-Mám vás moc ráda. Posílám pusu, ahoj. -No výborně. To mám radost.
Volaný účastník není momentálně dostupný. Po zaznění tónu zanechte…
Počkat.
Badíčku! Lásko moje.
Moc mě to mrzí, ale bohužel musíš zpátky k tátovi,
víš? Omlouvám se.
Ahoj, Ceme. Zítra musím odjet do New Yorku.
Co se stalo?
Moje máma musí na operaci.
Chápu, je to něco vážného?
Máma to samozřejmě zlehčuje, ale táta chce,
abych přijela. Tak tam chci jet.
Jistě, určitě, jeď.
Jel bych s tebou, ale musím neodkladně do Dubaje.
Ne, ne, nemusíš jezdit. Za týden se stejně vrátím.
Dobře, krásko. Teď řídím, brzy si promluvíme.
Počkej, ty jedeš sem?
Fajn, uvidíme se za chvilku, dobře.
Jo, už jdu!
Ššš!
Ceme. Oh.
-Ahoj, omlouvám se ruším tak pozdě. -Ahoj, prosím? Badi! Badi!
Ahoj, chlapče. Taky tě zdravím.
Badi, dovnitř. Hodný. Prosím?
Já bydlím nahoře. Jsem Ali Yöreoğlu.
Aha, už chápu. Prosím?
Vracím se z výletu. No a nemůžu se dostat domů.
Nemám u sebe telefon. A Erkan asi není doma. Nemáš jeho číslo?
Erkanovo číslo mám v mobilu.
Ale já taky potřebuju pomoct.
Dobře.
Prosím, buď tam. Prosím, prosím, prosím, prosím, prosím.
No tak, povol, trochu povol.
Jé! To mám radost.
-Jak jsi skončil v odpadu? -Ani se neptej.
Prosím, madam.
-Moc, moc, moc ti děkuju. -Není zač.
Ceme.
Zdravíčko.
Nezmohla jsem se ani na slovo.
A Ali. Měli byste vidět Aliho. Ten u toho dřezu prostě ztuhl.
Vůbec se nedokázal sebrat. Jistěže si hned uvědomil,
kdo Cem je. Pochopil to.
Nedivím se. Určitě si řekl, jakého cvoka si to bere.
Tati!
A co Cem, dotklo se ho to?
Myslím, že docela jo, ale nedal to najevo.
Bude váš nový dokument "Cesta prstenu"?
-Tak ty jsi dokumentarista? -Je to tak.
Začínal jste s přírodou a životním prostředí, a pak jste expandoval?
Řídíme projekt pro Spojené národy. Ani nevím, že jsem tak slavný.
Ale odkud to všechno víš?
Řekněme, že od ohrožených rysů červených.
Vy jste totiž zavřel důl na pozemku mého otce.
-Kosovali Holding? -Ano. Je náš.
-Už chápu. -Hrála tu roli zášť.
Přesně tak. Bylo to zvláštní. Strašná náhoda.
A co ten zásnubní prsten?
Vzal si ho zpátky? Měl na to právo. Ne?
Vzal si ho zpátky. To ano, ale jenom proto, aby ho nechal upravit.
Copak je tak snadné se mě vzdát, no řekni, tati?
Je tak rozmazlená.
Je.
Na něco se zeptám. Ale chci slyšet pravdu.
Je dobře, že jsem přijela? Povězte mi pravdu.
Dobře, že jsem doma, že? Moc se mi po vás stýskalo.
Nám taky.
Vždycky.
Jsi šťastná?
Ano, jsem. Cem je úplně jiný.
Je pozorný.
Milující.
Citlivý.
A není namyšlený?
Vůbec ne.
Nebo, aspoň ke mně takový není.
Ano, měla jsem vůči němu předsudky.
Ale neustále mě překvapuje.
Ale?
Vlastně žádné ale není.
Postupem času se poznáváme, zkoumáme se. Kdyby bylo na něm, hned bychom se vzali.
Ale…
řekla jsem mu, že potřebuju trochu víc času.
S Leylou se taky tak často díváš na hodinky?
Tvůj šéfkuchař mešká.
Myslíš svého šéfkuchaře.
To ty jsi ho k nám přivedl.
Všechny muže kolem Leyly si držíš blízko, abys ji mohl ovládat.
Už ti alkohol stoupá do hlavy?
Proš se zlobíš?
Vymýšlím si?
Neřekl jsi mi, abych najala Ömera? Kterého jsi pak poslal pryč.
Ceme, ty jsi i změnil právníky, jen abys byl Leyle co možná nejblíž.
Ale ne všechny.
Komplice, Belize, sis ponechal.
Jasně, chápu.
Zlobíš se na mně jen kvůli Leyle.
Správně.
Protože absolutně ztrácíš kontrolu.
Tohle je úplně poprvé, co žárlíš na ženu v mém životě, Defne.
Tahle hra je naše, Ceme.
Já jsem tvoje spoluhráčka.
Až do konce života, na to nezapomínej.
Můžete nám něco doporučit?
Zlato, běž k baru, já přijdu, dobře?
Týden ho sháním a nemůžu ho vůbec nikde sehnat.
Jaké překvapení.
Opravdu?
Kéž byste mi to řekli dřív. Vítej, Ceme.
Díky za přivítání.
Kolik sklenic bylo rozbito v mém opilém srdci?
Jsem k neutěšení. Jsem k neutěšení.
Kolik sklenic bylo rozbito v mém opilém srdci?
-Kaj se, vole. Udělal bys to znovu? Hm? -Už bych to neudělal.
Měl bych se udat a nechat se zavřít. Nahlásím se.
Já taky, vezmi mě tam sebou.
Tuane, prosím, udělej mu nějaké reiki. Uvolni ho.
Ne, mně se nechce nic dělat.
-Proč nám nedáš výtažek z kaktusu? -No!
Víš, víš, co udělám?
Přinesu si ze zahrady
nějaké pořádné šutry.
-To udělám. -Já ti gratuluju, vole.
Podívej se, cos z něho udělal.
Podívejte se.
Třese se mi ruka.
-Co? Jsem na řadě? -Hm! Hm!
Jo jo.
-Co tak vyvádíš? Co se děje? -Aha, Esra.
Konečně!
Sláva.
-No sláva. -Přichází lék. Spása.
Nechť ti to sám pánbůh oplatí na dětech, drahá.
Tenhle stačí.
-Ano? -Tohle musíš vidět.
Ah.
Já tam seděl a četl pohádku našemu synáčkovi. Pohádku.
A ty jsi zatím s tím kreténem doslova přepsala šťastný konec.
Ne, nic se nezměnilo. Vůbec nic se nestalo. Iskender…
Ááá…
Nejmenuj ho!
Miláčku, musíš mi věřit. K ničemu by ani nedošlo.
Copak by to šlo? Ty…
Když jsem ty zprávy četl, pochopil jsem, jaké to je, dostat kulku mezi oči.
Byl to strašně skličující pocit, jako bych vykrvácel.
Všechno jsem naráz…
pochopil.
Jaké to je, dostat na solar.
-To snad ne. -Správně.
-No ták… -Miláčku, máš pravdu. Máš pravdu.
No jasně.
Kdybys mi dal prostor, abych mohla tu hloupost vysvětlit.
Náš příběh měl šťastný konec.
-Mhm. -Já tě tomu chlapovi vyrval ze spárů.
To jsi dobře udělal. Dobře, že jsi mě mu vyrval.
Náš příběh je pořád se šťastným koncem.
-Přísahám na všechno… Co? -Doruk! Kde je Doruk? Můj syn?
Ale ne.
Můj syn.
Doruk je doma, jsou s ním naši. Můžeme jít prosím domů?
Pojď se mnou, prosím.
Já nejsem debil.
-Ne. Ne, ne, ne, ne. -Proč to říká? Není.
To nikdo netvrdí.
Kvůli takové nebetyčné blbosti…
-se rozhodně nehodlám rozvádět. -Ššššš. Šš šš.
Pšššt.
A nezačnu pro to nenávidět svoji ženu, kterou nade vše miluju.
-Pojď. -Ale…
Domů se nevrátím.
Protože, tady uvnitř
to pořád bodá, pořád to spaluje,
-stravuje to mojí duši. -Tak už dost, Murate! To stačí.
Už to přeháníš. Nic jsem neprovedla.
Už mám toho obviňování až po krk. Dost. Strašně mi chybíš. Strašně. Buď jdeš domů,
nebo jdeš domů. A tím to zkrátka hasne.
K smrti tě miluju, má lásko.
Aaaa.
Ano!
-Tak to má být. -Jo!
Pojďme domů.
Úúúú.
Zlato, nevolal jsem ti, abych tě třeba nerušil.
Mluvil jsem s tvou mámou. Aby to zvládla. Ráno ti zavolám. Moc mi chybíš.
Volaný účastník není momen…
ŞEYYAZ ZMEŠKANÝ HOVOR
VOLÁNÍ… ŞEYYAZ
Ano?
Ahoj, Şeyyazi, omlouvám se. Jsem v New Yorku a usnula jsem. Co je?
Už je po všem.
Nerozumím ti.
Ta blbost s Defne. Definitivně končím.
No tak povídej.
Po dostizích zmizela, aniž by něco řekla.
A najednou se s Cemem Murathanem rozhodla přijít do restaurace.
S Cemem?
Její guru byl u našeho rozchodu.
Tentokrát ti dávám vědět, že odcházím.
Sbohem.
Měj se hezky.
To řekla a na to zmizela do temné noci spolu s Cemem Murathanem.
Fakt zajímavé.
V tom případě ruším ten nový projekt v Ankaře.
A s tou Dubají jsem byl na vážkách. Defne na tom trvala.
Zítra místo mě pojede Defne.
Defne pojede do Dubaje?
Kdo jiný by tam jel?
Zkouší to.
A nepřestane.
Kdo?
Defne. Nikdy to s Cemem nevzdá.
Nemyslím na ni ani co se za nehet vejde.
Čemu se směješ?
Vsadili jsme se spolu.
Defne nikoho jiného než Cema nepotřebuje.
A dříve či později porodí Cemovi dítě.
Rozcházeli jsme se a Cem se bavil. Moc dobře se bavil.
Já přece vím, že spím. Já tvrdě spím. To ten časový posun, spím.
-Leylo, drahoušku. Tak Leylo. -Nebuď ji. Je po té cestě unavená.
Když bude pospíchat, bude jí hůř.
Leylo.
Leylo!
Pospěš si, zlato. Jedeme.
Jedeme do Dubaje?
Do nemocnice. Pojď.
Nemocnice.
Jasan.
-Volaný účastník není momentálně dostupný… -Je to tak půl hodiny. Dám
ti vědět, až bude venku.
Dobře, teď musím jít na meeting. Určitě mi napište zprávu, dobře?
Ahoj strýčku.
Leylo, zlato, nezapomeňte mi dát vědět. Ahoj.
Posíláme pusu. Dáme ti vědět.
Chci kafe, nedáš si něco?
Jasně.
Poznat člověka je jako poznávat město.
Nejdřív poznáte ulici, na které bydlíte. Pak náměstí za rohem.
Potom objevíte místa, která neznáte. Poznávaní si moc užíváte.
A pak máte najednou pocit, že všechno jako by čekalo jen na vás,
vždycky to bylo připravené pro vás, abyste to milovali.
Ztratíte se v radosti, zapomenete na čas.
Tohle nevypadá bezpečně.
Budeš v pohodě. Neboj se, Ceme Murathane, jen klid.
-Neboj se. Už je zelená, jedem. -Jedem.
Jupí!
Ty jsi vlastně mimo svoje přirozené prostředí moc milý člověk.
Moje přirozené prostředí?
Mám na mysli, prostředí Cema Murathana. Takhle jsi docela normální, milý člověk.
Milý člověk.
A ještě?
No, třeba v Istanbulu
jsi trošku nabubřelý.
Líbíš se mi tady.
Měli jsme si vzít i kečup, ne?
Kečup. Kečup nemám. Ale zato mám… mám majonézu.
Fakt?
Aha.
Opravdu.
-Ty jsi samé překvapení. -Dáš si? Už to leze.
-Honem, honem. Na. Dej si. -Nechci! Nechci. Nechci.
Naposledy jsem tady byl s bráchou.
Se Selimem?
Studoval na univerzitě.
Chtěl toho nechat.
A já sem za ním přijel, abych mu to rozmluvil.
Ale marně.
Zklamal jsem.
Kdyby se nevrátil…
Milovat tě je jako…
najít chybějící dílek skládačky.
Ty mě miluješ?
No ano.
Ale potom musíš vědět, která moje část chybí.
Jsem to já?
Na základě pravomoci svěřené tureckým Občanským
zákoníkem a Generálním konzulátem v New Yorku vás tímto prohlašuji za manžele.
Zase ten stejný sen.
Hm?
Co se ti zdálo?
Potom ti ho povím.
Tak dobře.
Teď vstaneme, navštívíme tvojí mámu a
pak si projedeme město.
Výborně. Super.
Víš, že se mi moc líbíš?
Ty se mi líbíš ještě víc.
Kdy bude ten můj prsten hotový?
Už je hotový.
Jak to myslíš? Je tady?
Už nastal čas?
Taky bych si tě chtěla vzít.
Miluju tě, Leylo.
Miluju tě, Ceme.
Ach, Leyla přišla.
No tak, brácho. Jdeme.
Vezmi mi to, prosím.
Ukaž.
Zlato.
Já jdu naproti. Uvidíme se na slyšení. Ať se daří.
-Dobře. -Jste připraveni?
Všechno je v pohodě.
Tak jo.
Naposledy jsem vás takhle všechny viděl při vaší promoci.
Jako Harry Potter a vězni z Kartalu.
Hmm.
Tentokrát už žádné zajetí.