UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
- Cheamă-le pe fiicele mele la mine. - Da, doamnă.
Fetelor, nu pot, e prea devreme !
Nu sunt suficient de tare.
Pentru asta ai două fiice adulte.
Să-ți țină locul în astfel de situații. Mă ocup eu.
Mulțumesc, dar e ilogic.
Discursul e pentru tata. Mi-ar plăcea să-l țin eu.
Corect e să-l țin eu.
Nu-ți place să vorbești în public, pe când mie, da.
- Și am fost pre... - Ce ? Preferata tatei ?
- Vrei s-o negi ? - Tatăl vostru nu avea o preferată.
Vă adora pe amândouă,
în măsură egală, ca orice tată bun.
Atunci, decide tu, mamă, în calitate de cap al familiei.
Dar nu ea e capul familiei, ci eu. Și voi ține eu discursul.
- Doamnă... - Mulțumesc.
Mulțumesc.
Acum șase ani,
am auzit impresionantele cuvinte rostite de tatăl meu
când a dezvelit statuia regelui George al V-lea.
Nu m-am gândit atunci că, într-un timp atât de scurt,
mi se va cere să-i iau locul.
Dezvelesc însă cu mândrie, azi, această nobilă statuie.
Doamnă...
DOUĂ SURORI
Ne semnalăm de câtva timp îngrijorarea.
Aceste ultime evenimente internaționale nu fac decât să ne întărească părerea.
DISPUTA ASUPRA GIBRALTARULUI
Trimițând-o pe regină în acest turneu, în climatul actual,
ar însemna să ne punem suverana într-un pericol inacceptabil de mare.
Ce ai vrea să facă regina ? Să stea acasă,
după niște incidente minore, cauzate de o gloată de insurgenți ?
Ce semnal ar transmite așa ceva ? Coroana nu bate în retragere !
Dacă Marea Britanie ar obișnui să bată în retragere,
lumea ar trăi deja sub jugul tiraniei fasciste
și n-ar exista niciun imperiu.
Atunci, pot să sugerez să ocolim cu totul Gibraltarul ?
Sunt și eu în favoarea acestei soluții.
Încă nu e pregătită pentru o situație de amploarea acesteia,
mai ales că atâtea dominioane cer independența.
- Trebuie să fim atenți cu ea. - S-o tratăm cu superioritate.
- N-am spus asta, domnule. - Ba da.
Bermude, Jamaica, Australia, Ceylon, Uganda.
Va fi foarte cald, Maiestate.
De aceea, am lucrat mult cu organza,
crep chinezesc și șantung de mătase.
Am vrut totodată să includem ceva specific fiecărui loc.
Ne-am gândit la flori sălbatice indigene
din fiecare țară pe care o veți vizita.
Pentru vizita în Sydney, propunem o rochie albă din organza,
presărată cu flori de salcâm de un galben deschis.
Câte rochii sunt ?
- 100. - 100 ?
- Și pălării ? - 36.
- Perechi de pantofi ? - 50.
Nu e cam mult ? N-am putea încerca să facem economie ?
A fost directiva guvernului,
sosită chiar de la vârf,
să prezentăm Marea Britanie în cea mai favorabilă lumină posibilă.
Toată treaba e o pantomimă absurdă !
Nu înțeleg cum n-o vede nimeni.
După mine, penele de struț îți veneau chiar bine.
- Poartă-le mai des ! - Stați drept, vă rog.
Acum 20 de ani, Marea Britanie controla peste o cincime din populația lumii.
Uită-te cum stăm acum cu India,
cu Pakistanul, Africa de Sud, Irakul, Iordania, Birmania, Ceylonul.
Toate sunt independente,
dar, cum nimeni nu vrea să înfrunte realitatea,
suntem trimiși prin Commonwealth ca un bâlci ambulant.
Ca și cum ai vopsi o rablă de mașină ruginită,
ca toți s-o creadă încă bună, numai că nu e deloc așa.
Rugina a ros motorul și caroseria.
Rabla se dezmembrează,
însă nimeni nu vrea să vadă asta.
Asta e treaba noastră, asta suntem, stratul de vopsea.
Dacă avem costumații destul de mărețe, tiare destul de strălucitoare,
titluri destul de absurde,
mitologie destul de neinteligibilă, înseamnă că totul e bine.
- Suntem aproape gata ? - Încă nu, domnule.
Facem de patru ore o probă pentru costumație !
Uniformă, domnule, nu costumație.
Uniformele se poartă în luptă. Asta e o costumație !
E o simplă formalitate, Maiestate,
care confirmă că preluați temporar sarcinile de consilier de stat,
cât Maiestatea Sa e în străinătate.
Ești amabil că te ocupi de mine, deși te-ai pensionat.
Cât de încărcată a rămas agenda ?
Am analizat-o cu maiorul Adeane
și am încercat să eliminăm cât mai mult cu putință,
însă rămân, desigur, obișnuitele ședințe ale Consiliului Coroanei,
unele învestiri și inspecții militare.
Nu poate prelua prințesa Margaret câte ceva ?
A trecut printr-o perioadă grea.
Poate i-ar face bine ocazia de a străluci puțin.
Ar repune-o pe linia de plutire.
În plus, sperasem să dispar o vreme în Scoția.
Margaret m-ar putea înlocui.
Biroul e ascuns într-o parte izolată a ambasadei,
unde nu mă găsește nimeni.
- Și ce faci toată ziua ? - Nimic !
Nu te pot ține acolo fără ocupație !
- Te contrazic. Nu fac decât să stau. - Ești cel puțin singur în birou ?
Nu, mai e și sergentul Hewitt. Tocmai a intrat.
- Te poate auzi ? - Desigur.
- Te observă ? - Desigur.
-E rolul sergentului Hewitt ? - Singurul lui rol.
Doamne, ce îngrozitor !
Nu va dura o veșnicie.
Numai că așa pare. Doi ani !
Fără tine să mă ocrotești, să mă călăuzești...
Mă simt în derivă fără tine.
Știu, dar asta ne-am înțeles să facem, ca s-o ajutăm pe sora ta.
După aceea vom fi liberi.
Gata, am plecat !
Ne revedem când te întorci din turneu, peste...
23 de săptămâni.
- Sună-mă dacă ai nevoie de ceva. - Bine.
N-o vei face, desigur.
- Nu mai ai deloc nevoie de mine. - Firește că am !
Nu. Niciuna din voi nu mai are.
Am două fiice adulte, foarte capabile să-și poarte singure de grijă.
- La cine vei sta ? - La soții Vyner.
În Caithness, la Northern Gate. Dunnet Head.
Doamne, la capătul pământului !
Da. Acolo am posibilitatea să scap o vreme de toate.
- Să mă gândesc în tihnă. - La ce ?
La toate.
Nu te gândi prea mult sau prea profund. Rezultă doar confuzie.
Apropo, am aranjat
ca Margaret să-mi țină locul, cât lipsesc, ca șeful statului.
- De ce ? - Cineva trebuie s-o facă.
Să nu vină pretendenți la rangul de cavaler
și să li-l dea un funcționar.
- Dacă o crezi în stare... - Să ce ?
Să stea locului, frumoasă, și să atingă umeri cu sabia ?
- Și probabil să țină discursuri. - Scrise de alții.
Și să fie punctuală.
Cred că există oameni care o vor duce unde trebuie.
Și să se poarte bine.
Se va descurca.
Iar tu, dacă îmi permiți o clipă...
- Te rog. - Lasă-i lui Margaret puțin spațiu.
Puțin loc să strălucească. Are nevoie să strălucească.
Tu, ca sora mai mare, ar trebui
să fii destul de sigură de sine și de generoasă ca să respecți faptul.
Sunt !
Oare ?
În genunchi.
- E neapărat necesar ? - Bineînțeles !
Vreau să fiu sigură că știu ce fac, înainte să pleci.
Bine.
Sper că ai mână sigură.
Pari anormal de temătoare. Poate ai conștiința încărcată ?
- De ce aș avea-o ? - Gândește-te puțin !
- Dacă te referi la numirea lui Peter... - Exilarea lui.
N-am făcut decât să urmez sfatul guvernului.
Lacheul tău, Tommy Lascelles, ți-a dat ideea.
- Apeși cam tare. - Da ?
- Da. Și nu uita, muchia boantă. - Scuze !
- Ce mai face ? - Peter ? Merge înainte.
Fără să se plângă, fiindcă așa fac bărbații puternici.
Dar are o viață însingurată în Bruxelles.
Fără o slujbă reală, într-un apartament mic,
urmărit de fotografi,
nevoit să ocolească toate petrecerile și toate capcanele...
Ce capcane ?
Acelea întinse de oamenii
care vor să-l ducă pe căi greșite, să-l prindă în postură compromițătoare
și care s-ar bucura să ne despărțim.
- Asta e în imaginația ta, Margaret. - Oare ?
Da ! Și oricum, nu va mai dura mult.
Doi ani ?
Da, dar primele trei, patru luni vor zbura cât ai bunătatea să-mi ții locul.
- Voi încerca să nu te eclipsez. - Câtă amabilitate !
Nu pot promite să nu-mi imprim personalitatea.
Nici nu m-am așteptat.
Acesta e avantajul când ai personalitate.
Prea multă personalitate, în exces.
Privește-mă în ochi și spune-mi că n-ai afirmat-o cu puțină invidie !
Nu uita cui îi ții locul cât timp lipsesc.
Surorii mele fără personalitate.
Reginei tale, nu unei dansatoare.
...vor face cunoștință cu populația din Insulele Bermude.
Perechea regală vizitează apoi Jamaica...
Data trecută când ați pornit în acest turneu,
el a fost scurtat cu cruzime de moartea scumpului vostru tată.
În ultimele sale luni, regele mi-a spus adesea
că simte cum totul se pierde,
imperiul, locul nostru în lume.
Vedea în acest turneu ocazia de a păstra aproape fiecare dominion,
de a conserva imperiul.
Așadar, luați-i spiritul cu voi. Lăsați...
Lăsați exemplul lui să vă ghideze și ideile lui să vă influențeze.
- Așa voi face. - Și, dacă-mi permiteți...
N-o lăsați nicio clipă la vedere pe adevărata Elisabeta de Windsor.
Pentru camere, pentru televiziune.
Nu lăsați nicio clipă să se vadă că, adesea, coroana e o povară.
Lăsați-vă privită, dar arătați doar ceea ce e etern.
- Mulțumesc, Winston. - Maiestate...
Bravo ! Ai ajuns !
Dacă se ajungea ușor aici, venea toată lumea.
Slavă Domnului că nu e așa !
- Vrei să te odihnești ? - Nicidecum !
Am stat jos cu orele. Vreau o plimbare lungă !
Sau, și mai bine, o ieșire călare !
Hai !
O, frumusețea Scoției !
Aproape că uitasem cum e să-ți simți moralul ridicându-se.
Ești bine-venită la noi oricând vrei să scapi de toate.
V-ați sătura de mine repede. "Musafirii și peștele" !
Ne poți deveni vecină. Un castel de pe coastă e de vânzare.
E amenințat cu demolarea, proprietarul nu și-l mai permite.
Un oarecare Imbert-Terry. Ciudat ins !
Se zvonește că, uneori, le cântă focilor care înoată prin fața castelului.
Ce bizar !
A fost foarte greu ?
Da.
Nu vreau să-mi plâng de milă, dar pierderile au venit una după alta.
În primul rând, pierderea soțului,
apoi pierderea unui cămin, fiind silită să plec din palat.
Pierderea rolului de mamă, căci fiicele au devenit adulte,
pierderea unor obișnuințe, a sentimentului unui rost,
pierderea coroanei.
Gândiți-vă, 17 ani de experiență ca regină și cap al familiei !
Bertie a fost minunat ca tată și soț,
dar, ca rege, avea nevoie de mult ajutor.
Îl pierdem pe el
și, exact când trebuiau să-mi dea mai multe de făcut,
ca să nu mă înghită disperarea, îmi iau to...
Îmi iau totul...
Și pun totul în mâinile unei fete complet nepregătite.
Îmi pare foarte rău !
Insulele Bermude vor ocupa mereu o poziție deosebită
în Commonwealth-ul britanic,
poziție care am încrederea că va rămâne neclintită de furtunile
prin care trece lumea.
Soțul meu și eu am fost impresionați de primirea cordială ce ne-a fost făcută.
Insulele Bermude ocupă și vor ocupa mereu un loc cald în inimile noastre.
Dumnezeu să vă binecuvânteze !
Doamnă, a ieșit bine. Mesajul a fost transmis foarte clar.
"Rămâneți loiali sau muriți." Gata, ne putem odihni ?
Mă tem că nu, domnule.
Nu vreau să vă zoresc, dar trebuie să ne mișcăm cât mai rapid.
Desigur.
- Maiestate... - Iertare, dar mai repede nu pot !
Nu-ți face griji.
- Sunteți așteptată, doamnă. - Lasă-i o clipă !
Parcă aș fi iar militar ! Opt minute, nu nouă, nu șapte...
Urmează să țineți un discurs
în fața foștilor militari, la Clubul Regal de Iahting,
să vizitați o școală de lângă golful Mangrove
și să dați o petrecere aici, la reședința guvernatorului,
cu circa 1,000 de invitați. Sperăm să găsim câteva clipe
pentru plantarea ceremonială a unui copac.
Vom găsi vreo clipă pentru folosirea toaletei ?
Sper să fie mai bine mâine.
Mă tem că nu, domnule.
Trezirea la ora 4:30, pentru zborul spre Jamaica, la 6:00.
Iar vom face cu mâna ca apucații !
Doamne... Dacă avem noroc, într-o zi, vor avea toți televizor
și nu vor mai veni atâția !
Doamnă, domnule, până la aterizare, propun să parcurgem
itinerarul primei zile în Jamaica.
Minunat !
- Da. Ia loc, Michael ! - Mulțumesc.
Sosim la amiază. Ne întâmpină guvernatorul
și reprezentanții Indiilor de Vest.
Poliția jamaicană va forma o gardă de onoare...
Iată o imagine pe care Jamaica n-o va uita,
încântătoarea doamnă și marinarul înalt și chipeș, soțul ei,
atât de aproape de copii, încât mai că pot fi atinși.
Atât de grațioși, de apropiați...
Colonelul Charteris v-a trimis discursul pentru mâine-seară, doamnă.
- Să vă puteți pregăti. - Mulțumesc.
Doamne !
- Adu-mi un creion, te rog. - Doamnă...
Și roagă-l pe colonelui Charteris să fie bun și să vină la mine dimineață.
Oamenii au venit de pe tot cuprinsul Indiilor de Vest pentru ceremonie,
exprimându-și loialitatea față de regină.
- Bună dimineața, domnule ! - Bună dimineața !
- Intră, Martin ! - Alteță...
- Discursul pentru recepția ambasadorilor. - Da, doamnă...
A fost scris pentru sora mea. Excelent scris !
- Mulțumesc. - Vizibil pentru ea.
În registrul ei, reflectându-i personalitatea, dacă e cuvântul potrivit.
Cum știm amândoi, eu am altă personalitate.
Într-adevăr.
Întrucât diseară voi ține locul surorii mele,
mă întrebam dacă pot aduce textului câteva mici ajustări.
- Doamnă ? - Să-i dau puțină culoare.
Să mă reprezinte ceva mai mult, să-i insuflu puțină viață.
Cum Alteța Voastră știe negreșit,
la recepție, diseară, se vor afla persoane importante,
cu proveniențe și sensibilități diferite.
Discursul a fost calibrat cu grijă, ca să se evite orice jignire.
Și să se evite amuzarea invitaților.
Amuzarea invitaților nu ține de atribuțiile unei suverane.
Eu nu sunt suverana.
Înțeleg, dar îi veți ține locul.
Dar Diadema de Vază sau Nodul Îndrăgostiților ?
Aparțin Maiestății Sale și sunt pentru ocazii solemne.
Pe Maiestatea Sa n-o va deranja.
În plus, invitații de diseară nu se așteaptă să întâlnească o regină ?
- Ba da. - De ce să nu le-o oferim ?
Excelențele voastre...
Sunt încântată să mă aflu aici, ținând locul surorii mele, regina,
care are norocul de a se afla în călătorie,
undeva între Insulele Bermude, Jamaica și Fiji,
distrasă, fără îndoială,
de câmpuri unduitoare de trestie-de-zahăr și palmieri grațioși,
de apele albastre ce mărginesc plaje albe de coral,
de dealurile verzi spectaculoase, acoperite de vegetație bogată,
și de ritmurile subtile ale dansurilor și cântecelor.
Dar și mai viu, și mai strălucitor
decât culorile acelor insule fermecătoare și decât ecourile muzicii,
decât primirea veselă, prietenoasă a oamenilor printre care călătorește,
e ceea ce văd astă-seară, privind de pe acest podium.
Vă privesc pe toți. Doamne, ce minunat arătați !
Și scânteietori !
Și de-a dreptul exotici !
Și ce companie aleasă avem !
Ambasadorul nostru în SUA, sir Roger Makins,
singurul lucru cinstit ieșit din Washington !
Chipeșul nostru ambasador în Libia, Alec Kirkbride.
E celibatar, doamnelor !
Și, desigur, sir Charles Peake și soția sa din Grecia,
țară care ne-a adus atâtea lucruri,
filozofie, democrație și pe cumnatul meu.
Vă urez tuturor bun venit !
De regulă, mâncarea aici e banală, însă vinul e bun,
iar eu am avut grijă să fie din belșug.
Așadar, nu mă îndoiesc că vom avea o seară minunată !
Vă mulțumesc.
M-am simțit atât de bine !
Sora mea tot spune că nu e potrivită pentru asta.
- Eu pentru asta m-am născut ! - Știu.
Le-am spus să treacă în agendă câte evenimente vor în următoarele luni.
Învestituri, Baletul Regal, Balul debutantelor...
De ce nu ?
N-ai putea veni să mă vezi în acțiune ? Doar o dată.
Dacă n-ar exista riscuri, aș face-o chiar acum.
- Dar, dacă află ziarele... - Iubitule...
Ziarele ne adoră. Oamenii sunt de partea noastră.
În ochii lor, nu putem greși.
PRINȚESA MARGARET, O GAZDĂ STRĂLUCITĂ
"Nu e timp de somn, domnule, trebuie vizitat un centru civic."
"În plus, sunt panglici de tăiat și prânzuri de îngurgitat !"
- Gata ? - Aproape. Du-te înainte !
Dați-mi o clipă, domnilor. Vin imediat. Mulțumesc.
Sigur.
Ce s-a întâmplat ?
Săptămâna trecută, la Londra, a fost o recepție a ambasadorilor.
Se pare că Margaret a fost sclipitoare.
Ai fi preferat să strice treaba ?
Nu.
Poate.
- E urât din partea mea ? - Da.
Acum știi că n-ai o sfântă drept soție.
Știam. Dar eu am mare încredere în ea.
- În Margaret ? - În talentul ei de a strica treaba.
- Pe termen lung. - Sau de a mă eclipsa.
- Și de a strica. - Și de a mă eclipsa !
Parcă n-ai fi tu.
Îmi pare rău.
Există riscul de a exagera cu ceea ce facem.
Poate ar fi prudent să eliminăm câte ceva.
57 de orașe australiene în 58 de zile...
Ce-ar fi să nu le vizităm pe toate ?
Nu.
Respectăm tot ce e programat.
Nu anulăm nimic. Nimic !
Mă tem că ziua prezintă unele dificultăți, doamnă.
Traseul are 16 km și străzile sunt deja înțesate.
- Cât va dura ? - Am alocat două ore.
Două ore ! La 40 de grade C ?!
Aș putea cere să se crească puțin viteza de deplasare planificată.
- Însă le-ar fi greu cailor. - Nu, ne descurcăm. Mulțumesc.
Iat-o, în sfârșit, printre noi,
fermecându-ne populația în fiecare oraș,
întâi în primitorul Sydney, apoi în inimosul Adelaide
și în venerabilul Hobart, cuibărit la poalele muntelui Wellington.
Iată-l, castelul Mey !
Nu e o frumusețe ?
Ba da !
Și ce priveliște !
- Căpitane Imbert Terry. - Comandor Vyner.
Lady Doris. Și...
Ne cunoaștem.
- Nu cred. - Ba da !
Fața dv. mi-e foarte cunoscută.
Nu spuneți nimic, îmi voi aminti !
- Putem intra ? - Desigur.
Dacă ar fi să vă intereseze proprietatea,
vă voi vorbi cu toată sinceritatea.
Acoperișul presupune puțină muncă,
trebuie înlocuite una sau două ferestre, iar...
...rețeaua electrică trebuie instalată.
Nu există sufragerie ca atare, nici băi
și am vândut cele mai multe terenuri bune de vânătoare și pescuit.
Nu vă pricepeți deloc să vindeți !
De fapt, e într-un asemenea hal, încât aș prefera să-l fac cadou.
Mă tem că n-aș putea accepta.
De ce nu ?
Ar provoca dezaprobare. Din cauza identității mele.
Sunteți actriță ! Stea de cinema celebră.
- Nu. - Atunci cântăreață !
Nu.
Îmi stă pe limbă !
Castelul datează de la jumătatea secolului al XVII-lea.
S-a aflat în posesia aceleiași familii timp de 14 generații.
Noi l-am cumpărat în 1929. Am trăit aici 11 ani foarte fericiți, cu soția mea.
Dar a venit războiul și castelul...
Soluția e clară. Nu mai zâmbi !
Din păcate, la cum e fața mea, dacă nu zâmbesc,
toți mă cred supărată foc.
Nu e așa... Ce părere aveți, doctore ?
E un spasm. Mușchii sunt suprasolicitați. Ar trebui să se rezolve cu odihnă.
- Cum spuneam, nu mai zâmbi. - Nu.
Am un eveniment diseară. Ce se poate face ?
Aș putea injecta un relaxant în zona afectată.
Aveți însă grijă cu supa.
Controlul la mestecat și băut ar putea fi diminuat.
Și nu e o soluție pe termen lung.
- Bine. Fac injecția. - Doamne sfinte !
Să-ți curgă supă din gură, pe rochie ?!
Știi, într-o noapte, nu demult,
m-am trezit cu brațul drept scos de sub așternut.
Știi de ce ? Făceam cu mâna mulțimii, în somn !
În regulă.
Maiestate, nu mișcați, vă rog.
Armamentul, muniția și avioanele americane
ajută trupele franceze și vietnameze.
Armamentul rusesc și chinezesc vine în ajutorul Viet Minh.
PRINȚESA VIZITEAZĂ O MINĂ
În salopetă albă, prințesa Margaret vizitează
mina de cărbuni Calverton din Nottinghamshire.
Vizitarea frontului de lucru aflat la 400 m adâncime
e inclusă în turul minei,
recunoscută drept una dintre cele mai moderne din Europa.
După aproape o oră în subteran, prințesa iese cu un suvenir,
o bucată de cărbune tăiată cu mâna ei.
V-a plăcut mineritul, Alteță ?
Foarte mult, deși era extrem de mult praf.
Mi-a intrat chiar și în gură, dar vă asigur că avea gust delicios.
După ce ați văzut personal condițiile, simțiți milă față de mineri ?
Nu poți să nu simți milă
față de cei care își petrec acolo toată viața profesională.
Întunericul, căldura și înghesuiala sunt insuportabile.
În opinia mea, condițiile rămân foarte periculoase
pentru bieții oamenii care muncesc sub pământ, primind un salariu foarte mic.
Ce le-ați spune autorităților în această privință ?
-Nu mai am nimic de adăugat. - Pentru cine e cărbunele ?
Mă gândesc la cineva cu totul special.
Comandorul Townsend ?
-Vă e dor de el ? - Da. Foarte mult.
Dar de sora voastră, Maiestatea Sa Regina, vă e dor ?
Nu la fel de mult.
- De ce ai spus asta ?! - Ce ?
- Că ți-e dor de mine ! - Dar e adevărat !
- Știu, dar n-a fost înțelept. - De ce nu ?
Iubito, nu poți folosi situații publice ca să-ți înțepi sora astfel.
- Nu începe și tu ! - Îi va displăcea Palatului, atâta tot.
Și avem nevoie de Palat ca aliat.
Pe cine crezi că ai dezamăgi ? Un koala ?
Toată povestea asta e un circ, un circ nenorocit !
Ne târâm dintr-un oraș în altul, suntem urșii care dansează.
Ce faci ?
Îmi reiau această mică plăcere. Mi-ai luat prea multe.
Nu, nu ! Țigările te omoară !
Da. Tatăl tău fuma 40 pe zi. Acum înțeleg de ce. Săracul !
A văzut programul turneului și și-a zis:
"Mi-ar fi mai bine cu cancer !"
Taci !
Ce anume încerci să dovedești ? Ce vrei să-l auzi spunându-ți ?
"Bravo, Lilibet, ai făcut față la tot turneul !"
"Lilibet nu te dezamăgește niciodată. A bifat fiecare căsuță."
"N-a călcat niciodată strâmb."
"Acum, în sfârșit, te iubesc mai mult decât pe Margaret."
Ieși ! Ieși !
- Nu mă atinge ! Hristoase ! - Ieși !
- Philip, nu îndrăzni să te întorci ! - Nu fi ridicolă !
Hristoase !
- Merg să vorbesc cu ei. - Nu.
Merg eu.
Regret mica scenă. Se întâmplă în orice căsnicie, sunt sigură.
Ce ați dori de la mine pentru reportajul vostru de știri ?
Un dar pentru Maiestatea Voastră.
Mulțumesc.
Alteța Voastră...
Când apăreți în public, îndeplinind îndatoriri oficiale, nu sunteți voi.
Sigur că sunt !
Opinii politice exprimate despre condițiile de lucru din mine,
treaba de la Sadler's Wells...
Nimeni nu vrea să fiți voi înșivă, ci esența.
O statuie ? Un obiect ?
Coroana, asta vin să vadă, nu pe voi !
Când deveniți voi înșivă, distrugeți iluzia, rupeți vraja.
Oamenii vor pe cineva care să o poarte fără să se teamă de ea,
s-o însuflețească, s-o aducă la viață !
Unchiul vostru, Eduard al VIII-lea, a amenințat să facă exact asta,
să-și impună individualitatea asupra instituției,
să-i dea viață !
Și aproape că a distrus-o !
Doar nu comparați situația asta cu abdicarea !
Nu, dar am decis că,
pe durata absenței reginei, celelalte angajamente regale
vor fi îndeplinite de regina-mamă.
- Mama e în Scoția. - Așa am înțeles.
Dar am trimis pe cineva s-o aducă înapoi. Neîntârziat !
Alteță...
- Am stabilit ora 11:00. - Cât e acum ?
Aproape 12:00.
Doamne ! Și am plecat din timp.
- Ați venit pe coastă ? - Da.
N-ați luat în calcul vântul. L-ați avut în față în dimineața asta.
- Nu-i așa ? - Dar veți zbura la întoarcere.
Am avut răgaz să mă gândesc,
am discutat cu avocații mei și am stabilit o sumă
pe care o consider prețul corect pentru acest castel splendid situat.
Da, continuați.
Țineți-vă bine. 100 de lire sterline.
- Poftim ?! - Îmi pare rău, e prea scump ?
- Nu, e absurd ! - Dimpotrivă, e absolut just.
Dat fiind că va costa zeci de mii.
- Sunteți sigur ? - Nu. Întrebarea e: dv. sunteți sigură ?
- Da. - În regulă. Felicitări !
- Sper să fiți foarte fericită aici. - Mulțumesc. Presimt că voi fi.
Pot să-l eliberez într-o săptămână.
Numai dacă aveți unde merge.
Da. La sora mea, la câțiva kilometri distanță.
Să vă conduc înapoi la casa Vyner ? Cu vântul din spate ?
Ar fi minunat.
Maiestate, iertați-mă că vă deranjez !
Vin din partea prim-ministrului.
Vă cheamă la Londra de urgență.
- Pentru ce ? - Nu dispun de alte informații.
Se pare că trebuie să plec.
Dumnezeule !
În sfârșit, v-ați amintit.
De ce n-ați spus, doamnă ?
Fiindcă oamenii fac prea mult caz
și nu mai sunt ei înșiși.
Și ați fi dublat prețul !
Ați vorbit ca o scoțiană adevărată !
Discursul meu la Valletta. Aș vrea să-i aduc o modificare.
Aș vrea să numesc Malta "insula amintirilor mele fericite".
Foarte bine, doamnă.
Dau textul la rescris, ca să-l aprobați.
Mulțumesc.
Doamnă, rămân unele neliniști privind securitatea în Gibraltar.
Ce neliniști ?
Liderii partidelor politice principale au primit amenințări cu moartea.
Li s-a spus că, dacă ajungem în Gibraltar,
nu ni se poate garanta siguranța.
Le-am sugerat să renunțăm.
- De ce ? - Cum adică de ce ?
N-am chef să fac pe ținta sigură pe străzile din Gibraltar !
Nu ! Renunțând atât de târziu, am da impresia de slăbiciune.
Iar poporul Gibraltarului ar fi foarte dezamăgit.
- Eu spun să mergem. - Eu spun să nu mergem.
Știu că sunt înconjurată de oameni
care cred că ar putea să-mi facă treaba mai bine,
oameni puternici, lideri înnăscuți, cu personalități puternice,
poate mai potriviți să conducă și să-și lase amprenta.
Dar, că e bine sau nu, coroana a ajuns pe capul meu,
iar eu spun că mergem.
Iahtul regal Britannia se îndreaptă spre Gibraltar.
Pe punte se văd Maiestatea Sa Regina și ducele de Edinburgh.
Britannia e însoțit de 15 distrugătoare clasa A, din flota mediteraneeană.
Se dă onorul cu 21 de tunuri,
un semnal clar, adresat poporului din Gibraltar,
de sprijin durabil din partea reginei și a Imperiului Britanic.
Turneul a arătat-o deja pe Maiestatea Sa ca femeie cu destin măreț.
Întoarcerea sa la Londra, după 80,000 km
pe cale aeriană, terestră și maritimă,
e un triumf al diplomației, într-o perioadă dificilă pentru imperiu.
Din lista uriașă de angajamente, nici măcar unul nu a fost ratat.
Milioane de supuși și-au salutat regina,
care lasă Commonwealth-ul vrăjit și unit.
E clar deja că Maiestatea Sa va intra în rândul reginelor faimoase din istorie
și promite Marii Britanii un rol reînnoit în lumea modernă.
Siguranța imperiului în toate cele patru puncte cardinale
marchează începutul unei noi epoci elisabetane.
- Bună ziua ! - Maiestate...
Da !
- A sosit prim-ministrul, doamnă. - Fiți gata, start !
- Mulțumesc. - Sunt rapid !
- Te prind, tati ! - Nu, nu, scaun !
- Atenție la câini ! - Nu-mi scapi !
Maiestate, prim-ministrul.
- Felicitări, Maiestate ! - Mulțumesc, Winston.
- Un triumf desăvârșit. - O reușită la limită, aș spune.
Putea foarte ușor să iasă invers.
Dar n-a fost așa. Ne-am recăpătat locul de drept,
ba chiar unul superior.
Înaintea turneului, țara noastră măreață risca
să-și piardă mult din statut, din influență, din poziție.
- Curajul, convingerea voastră au învins. - Poate de această dată.
Cu timpul însă, oamenii se vor sătura de vizite, de noi...
Numai în cazul în care Coroana și cei care o reprezintă
fac greșeli, erori de judecată.
- Draga mea soră ? - Da.
Ce sugerezi să fac ?
- Mulțumesc, doamnă. - Maiestate...
- Alteța Sa e pe drum. - Mulțumesc.
E în regulă, am mai fost aici.
Cunosc drumul.
- Aici ?! - Da, doamnă.
Doamne !
- Ce am făcut ca să merit asta ? - Instrucțiunile erau simple.
Să execuți sarcini ceremoniale minore, cu un minimum de zarvă.
Nu să ajungi în toate ziarele.
Nu e vina mea că vor să scrie despre mine.
Ar ajuta dacă nu le-ai da ceea ce râvnesc.
- Personalitate și entuziasm ? - Instabilitate și spectacol.
Măcar le dau ceva ! Tu nu le dai nimic.
- Le dau tăcere. - Tăcerea e nimic !
- E absența zgomotului. - Pustiu. Pagină goală.
- Care le permite altora să strălucească. - Monarhia trebuie să strălucească !
Monarhia, da. Nu monarhul.
- Va trebui să remediem lucrurile. - Pentru cine ?
Pentru oamenii pe care i-ai jignit.
Generalul care te-a întrebat dacă dansezi
și căruia i-ai răspuns "Da, dar nu cu dumneata".
Debutanta pe care ai făcut-o să plângă
și balerinele de la Sadler's Wells,
pe care ai refuzat să le întâlnești, după ce ai întârziat la spectacol.
Ai dat dovadă de individualism.
Și asta le-a trezit oamenilor panică. Nu vor individualism.
Ultimul care a dovedit "personalitate" a fost gata să scufunde corabia.
Savurezi momentul !
- Câtuși de puțin. - Ba îl savurezi.
Îți mustri indisciplinata soră mai mică.
Te-ai gândit vreodată cum e pentru mine ?
De multe ori. Îndelung. Cu jind.
Ai un rol, un set de reguli clare, nu trebuie decât să le urmezi.
Margaret, ai libertate, nu trebuie decât să te bucuri de ea !
Crezi că sunt liberă ?!
Mereu în umbra ta, mereu cea trecută cu vederea !
- Un rai, pentru mine. - Ce ai tu îmi pare mie rai !
Două surori care se invidiază.
Nu suntem primele.
"Mândria" și "Bucuria".
- Ții minte cum ne spunea tata ? - Da.
"Elisabeta e mândria mea, iar Margaret e bucuria mea."
"Dar Margaret e bucuria mea."
Regret, trebuie să revendic puținele victorii care mi-au rămas.
Nu cred că ne contrazicem.
- Privitor la ce ? - La faptul că eram preferata tatei.
E un adevăr crud în asta, nu ?
Când există două surori de vârste atât de apropiate,
cu cât una evoluează într-un sens, cu atât cealaltă...
...evoluează neapărat în sensul opus și invers.
E în firea lucrurilor.
Dacă una e regina și trebuie să fie izvor de onoare și de bine,
cealaltă devine neapărat punctul central al celei mai...
...creative răutăți.
Sora rea.
- Nimeni nu spune că ești rea. - Alături de tine, voi fi mereu rea.
Inutilă...
Pierdută...
Inferioară.
Și totuși, îmi tot repeți că eu sunt inferioară.
Doar ca să am o clipă de liniște.
Ai accepta, de dragul meu ?
- Numai din când în când. - Ce ?
Să calci strâmb. Să faci câte o greșeală.
Să nu te ridici la înălțimea așteptărilor.
Ca să nu fiu atât de vizibil o ratată, în comparație cu tine.
- Ești obosită. - Nu sunt obosită.
Cer doar un viitor pe care să-l pot îndura.
Margaret...
Îmi dai cuvântul că le vei cere scuze acelor oameni ?
Te putem ajuta să redactezi scrisori sau să faci declarații.
Nu e nevoie.