UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
LONDRA, 1954
- Lordul Porchester ? - Pe aici, doamnă.
La capătul barului.
- Bună ! - Bună, Porchey !
- Ai găsit ușor restaurantul ? - L-a găsit taximetristul.
Desigur ! Minunat !
Lord Porchester...
Mi se pare mie sau restaurantul ăsta e ușor ridicol ?
Detest profund restaurantele luxoase, ca și centrul Londrei.
Dar m-am gândit că e potrivit pentru ocazii deosebite,
cum ar fi dacă vrei să pui o întrebare specială.
Acum aș vrea să fiu poet, nu crescător de cai.
Vrei să-mi fii soție ?
Porchey...
- Asta îmi sună a "nu". - Nu spun "nu".
Nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu !
- Doisprezece de "nu". - Aș fi încântată.
Cu o singură condiție.
Dacă nu mai suspini după ea.
După cine ?
După ea !
Știu ce apropiați ați fost, știu că familiile voastre au rămas apropiate.
E adevărat.
Sunt apropiat de ea, de sora ei, am fost apropiat de tatăl ei.
Familiile noastre sunt apropiate.
Vorbind ca un crescător de cai, ar fi fost o partidă bună.
- Perfectă. - Nu neg.
Atâta doar că n-a fost să fie.
Pentru ea a existat doar Philip.
Și pentru tine ?
Exiști doar tu.
Lilibet...
PERICOLE
Într-adevăr, Jock. Da, îl voi anunța. Mulțumesc.
Va fi încântat, sunt sigură. La revedere !
Învingi ?
Nu. A existat o clipă scurtă, dureros de amăgitoare,
când am crezut că-mi reușește. M-am pregătit pentru ultima lovitură.
Dar, dintr-o tușă greșită, mi-a scăpat iar.
Am vorbit cu Jock despre aniversarea celor 80 de ani.
Nici n-o pomeni !
Cum, în aceeași zi, încep lucrările parlamentului,
au decis să îmbine evenimentele
și să organizeze o recepție, în cinstea ta, în Sala Mare.
Foarte frumos !
Și l-au ales pe Graham Sutherland.
- Cine ? - Pictorul.
- Îți va picta portretul. - Care portret ?
Cel oficial, comandat de ambele camere. Cadoul pentru tine !
Sutherland ? N-am auzit de el.
Are o reputație bună. E modernist.
Nu știu dacă pot avea încredere într-un modernist cu nume englez.
Unul german sau italian, da.
Ei sunt cei siliți să reia totul de la capăt.
Un englez ce-ar vrea să schimbe ?
E extraordinar să fiu iar acasă, după o absență atât de lungă.
Chirurgul care m-a operat mi-a spus ieri că totul e bine.
Am nevoie de o convalescență prelungită și trebuie să mă îngraș puțin,
dar nu există motive de îngrijorare.
Cum spuneam, e extraordinar să fiu iar acasă !
Și aștept cu nerăbdare să-mi reiau activitatea, cât de curând posibil.
Mulțumesc !
- Alo ? - Porchey, sper că nu te deranjez.
- Doamne ! - Te deranjez ?
- Nu. - Mă bucur.
E vorba de Aureole. Cred că greșim.
- Ar trebui să conducem din start. - Iar eu cred că te înșeli.
Știm amândoi că singur nu rămâne la urmă.
Am încercat să-l ținem la urmă împotriva lui Darius. A câștigat Darius.
La "2,000 Guineas", pe 1,6 km.
Asta e "King George", 2,4 km.
Ce facem dacă e recalcitrant înainte de cursă ?
Recalcitrant e întotdeauna. Așa-i e firea.
-Nu pari absolut deloc îngrijorat. - Mai e ceva ?
Aș vrea doar să-mi mai spun părerea o dată, oficial.
Ar trebui să pornim în viteză și să menținem un ritm bun.
- Am notat. - Uneori, am dreptate, să știi.
Chiar tu ai spus că am instincte bune.
Chiar ai. Iar eu s-ar putea să apuc ziua în care să le regret.
- Pe lângă multe alte lucruri. - Doamne ! Cum ar fi ?
Noapte bună !
Domnule prim-ministru, dl Sutherland.
- Bună dimineața ! - Ce faceți ?
Bună dimineața !
- Ce faceți, domnule ? Sunt onorat. - Nu, eu sunt onorat.
Unde vrei să stau ?
Spune-mi, care va fi abordarea, una măgulitoare sau una realistă ?
Mă vei picta în chip de heruvim sau de buldog ?
Îmi închipui că există foarte mulți domni Churchill.
Așa e.
Când îl cauți,
te-aș implora să nu simți nevoia unei prea mari precizii.
- De ce nu ? Precizie înseamnă adevăr. - Pentru precizie avem aparatul foto.
Pictura e artă superioară. Pictez și eu puțin.
Da, domnule, știu.
Nu las niciodată precizia să acopere adevărul, dacă nu vreau.
Dacă îmi place un peisaj și aș vrea să nu existe fabrica din fundal,
omit fabrica !
Spune-mi, dle Sutherland, căci sunt fascinată, cum procedezi ?
Întâi, voi face niște fotografii.
Îmi vor fi utile ca referință, când revin în atelier.
Apoi voi face schițe în cărbune, studii ale capului și mâinilor.
La urmă, voi prelucra schițele.
Partea picturii propriu-zise se va desfășura în atelierul meu, acasă.
- Vă deranjează ? - Absolut deloc. Te rog !
La ce postură te gândești ?
Așezat.
Aș putea încerca să stau în picioare. Poate ar fi mai impunător. Mai dinamic.
Aș părea mai tânăr.
Parcă tabloul celebrează atingerea unei anumite vârste.
80 de ani, Winston !
- Poziția șezând e mai senatorială, cred. - Senatorială...
Ce prostie !
Sunt de acord.
Cu trabuc sau fără ?
Fără.
- Cu Ordinul Jartierei sau fără ? - Fără găteli.
Fără grandoare.
Îmbrăcat ca un simplu parlamentar.
Ce prozaic !
- Mi-a plăcut. - Mi-am dat seama.
Te-ai îndrăgostit brusc, roșeai ca o fetiță !
- Provoacă uimirea, atâta tot. - Cum adică ?
E înalt și chipeș, taciturn. Un fel de Heathcliff.
Vrea control absolut.
Orice pictor cât de cât valoros ar insista să-l aibă.
- Nu vrei un lingușitor. - Ba vreau !
Ba nu. În plus, e foarte clar că ți-e admirator.
Nu fi ridicolă ! Omul miroase clar a socialism.
Chiar și socialiștii recunosc că ai salvat țara.
Printre dinți.
Am instinctul protector al unei soții iubitoare
și-ți spun că ăsta nu e un asasin.
E Aureole, Aureole al reginei, calul reginei, urmat de...
Nu e extraordinar ?
Nu e talentat ?
Ai avut absolută... Nu !
A câștigat ?
Ai avut absolută dreptate !
- E foarte talentat. - Știu !
- Ce campion ! - Într-adevăr, ce campion !
- Salut ! - Bravo !
Îmi amintesc de telefonul de la tatăl tău,
când s-a născut, din Hyperion și Angelola.
Da, i-am dat prima porție de lapte. Îți amintești ?
Toți credeau că fratele lui va fi vedeta.
Pe tatăl tău l-a mânat instinctul spre el.
- Defavorizatul. - Și l-a susținut.
- Și defavorizatul a devenit vedetă. - Și calul său preferat.
Ce urmează pentru campionul nostru ?
Am primit o invitație la cursa "Laurel International".
- În America ? - Da. Luna viitoare.
Cât are ? Patru ani ? Intră deja pe terenul vârstei înaintate.
- Dacă mi-ai cere părerea... - De aceea te-am chemat azi.
Te-aș sfătui sincer să te gândești să-l pensionezi acum.
În culmea gloriei.
Campion european pe distanță medie, cu o valoare amețitoare pe piață.
Lasă-l să-ți aducă venit ca armăsar de prăsilă.
Mă surprinde că respingi ocazia de a merge în America.
De ce ?
Nu de acolo e iubita ta ?
- Logodnica. - Logodnică ! Doamne !
Cine e ? Sper că are bani, ca să poți întreține grajdurile.
- De fapt, e o Portsmouth. - Așadar n-are bani.
Are ceva bani, dar e nebună după cai. Altfel nici nu s-ar putea.
Cred că-ți va plăcea.
- Pot s-o cunosc ? - Dacă promiți să n-o sperii.
- De ce aș speria-o ? - Ești regina !
- Doar o parte din timp. - Tot timpul.
Ca urmare, ești înfricoșătoare. Și a auzit multe despre tine.
- De la cine ? - De la mine. Inclusiv lucruri bune.
Cel pe care l-ai lăsat să-ți scape !
- Poftim ? - A suspinat mereu după tine.
Porchey ? Ridicol !
Mi-a spus-o chiar el, într-o seară, când era cherchelit.
Atunci, nu contează.
Adevărul iese la iveală tocmai după un pahar sau două.
Nu, atunci ies la iveală aiurelile. Avem interese comune.
Caii nu sunt un interes pentru tine, ci o pasiune.
- Pe care soțul tău n-o împărtășește. - El are alte pasiuni.
Așa am auzit.
- Domnule... - Bună dimineața !
A sosit secretarul de Externe, domnule. Să-l conduc înăuntru ?
Nu.
Nu aici.
Regret că ai așteptat.
Corespunzător, ca întotdeauna.
Nu asta mi-a fost intenția.
- În aer e urâțenie, Anthony. - N-am nimic frumos de spus.
Atunci, spune ce trebuie să spui, depune-ți urâțenia și pleacă !
Am lucruri mai importante de făcut.
Foarte bine.
La un moment dat,
fiecare lider trebuie să se întrebe dacă, păstrându-și funcția,
oferă ceva țării sau o privează de ceva, dacă face un bine sau un rău.
Aș sugera că, de câtva timp,
ai ajuns să privezi și să faci rău.
Ca urmare, vin la tine, în numele partidului și al țării,
pentru ultima oară, Winston, ca să-ți cer să te retragi.
O voi face. La momentul potrivit !
Acel moment a fost acum nouă ani, când ne-ai costat alegerile.
Am răscumpărat acea înfrângere, câștigând ultimele alegeri pentru partid.
Victoria mi s-a datorat mie, Winston !
Oamenii au votat cu conservatorii așteptându-se neîndoielnic
că-mi vei ceda locul.
Ce prostii !
Au votat cu conservatorii fiindcă nu înghițeau socialismul !
Inflația a scăpat de sub control.
Cu fiecare greșeală de judecată și de calcul pe care o faci,
cu fiecare vorbă pe care o spui, apetitul pentru stânga crește !
Ai grijă, Anthony,
emoțiile puternice nu-ți fac bine, te-ai operat recent.
O spune cel care era ca mort cu doar două luni în urmă !
- Nu sunt singurul. - Eu mi-am revenit.
Eu am auzit altceva. Că a rămas doar umbra din tine.
Că zornăie pastilele în tine când mergi !
Am ceva ce tu nu vei mai vedea niciodată.
- O adeverință de sănătate deplină. - Așa a zis și Stalin.
A murit târându-se pe jos !
A sosit domnul Sutherland.
- Salut, Anthony ! - Anthony tocmai pleca.
Salut, Clemmie !
Da, mă pregăteam... să plec.
Iată-i !
Bună dimineața !
- Bună dimineața ! - Soția mea, Kathleen, domnule.
Mă ajută câteodată. Sper că nu vă deranjează.
Uitați-vă aici.
- Ce folosești acum ? - Un creion.
Știu, dar ce fel de creion ?
4B sau 6B, nu sunt sigur.
E 6B.
- Și ce hârtie ? - Hârtie de desen.
Eu prefer hârtia groasă din bumbac, presată la rece, cu margini tăiate,
tratată cu gelatină.
Câte tablouri finalizează soțul dv. într-un an, doamnă Sutherland ?
Trei sau patru.
Ghiciți câte fac eu, în medie !
- Zece ? 15 ? - 60 !
Desigur, eu sunt doar un pasionat, un entuziast,
nu un mare pictor, ca soțul dv.
Nu se grăbește.
Uitați-vă aici.
Am citit câte ceva despre dumneata, dle Sutherland, după ședința trecută.
- Da ? - Da. Foarte interesant.
Din câte am citit, portretistica e foarte nouă pentru dumneata.
Cred că nimeni nu-și propune de la început să fie portretist.
Nu. Dar, căutându-ți profesia, le-ai încercat pe toate.
E adevărat. Am ajuns relativ târziu la pictură.
Și acum că ai găsit-o, n-o vei părăsi niciodată ?
Da... Înțeleg.
Cum iese, doamnă Sutherland ?
Are veridicitate.
- Am voie să arunc o privire ? - Nu.
De ce nu ? Ți-aș putea da sfaturi.
În definitiv, cunosc fața asta mai bine decât dumneata.
Dacă gâtul e prea gros sau brațele prea lungi, îți pot spune.
Personal, constat că oamenii înțeleg în foarte mică măsură cine sunt.
Viața îi silește să nu-și vadă multe din trăsături.
Și-ți asumi responsabilitatea de a scoate totul la lumină ?
Desigur. Și pozitivul, și negativul.
Concentrează-te la pozitiv, și totul va fi bine.
Nu mă pictezi doar pe mine.
Îl pictezi pe prim-ministrul Regatului Unit al Marii Britanii
și Irlandei de Nord, cu tot ce reprezintă această măreață funcție.
Democrație. Libertate.
Cele mai înalte idealuri de guvernare. Nu uita acest lucru !
- Da ? - Lordul Porchester, Maiestate.
- Mulțumesc. - Aveți legătura.
- Porchey ? - Câtă tevatură !
- Cu ce ? - Ca să vorbesc cu tine.
Am ridicat receptorul puțin după 9:00. Acum e trecut de 12:00.
Nu exagera ! Știu, e enervant.
Spune !
Mi-ai cerut niște cifre în legătură cu Aureole.
Deși am dislexie aritmetică, trăsătură de familie, mă tem,
ca și fruntea înaltă,
am făcut socotelile, poate te ajută să decizi.
Pe parcursul vieții de cal de curse,
Aureole ți-a adus puțin peste 40,000 de lire sterline.
Doamne !
Dacă l-ai da pentru prăsilă, ți-ar aduce mult mai mult.
E campion recunoscut, cu un pedigri impecabil.
Îl poți trimite la Wolferton Stud, pe bani foarte frumoși.
Atunci, decizia e luată.
Mă bucur.
Între timp, voi întreba dacă poți primi o linie directă.
- Cu tine ? - Da, cu mine. De ce ?
Mai e aici cineva cu care vrei să vorbești ?
- Nu. - Mă bucur.
Ce înseamnă "bani foarte frumoși" ? Am nevoie de cifre.
- Patru sute. - De "tragere" ?
Scuze, caut cuvântul potrivit pentru ceea ce...
Știu ce e.
- Un futai. - O montă.
- Montă ? - Da, ăsta e termenul corect pentru...
- Futaiul la cai ? - Da.
Și cât poți câștiga într-un an ?
Într-un singur an, Aureole ar putea fecunda 40 de iepe.
- Ar rezulta cam 16,000 de lire. - Bravo lui !
De-a lungul vieții de armăsar de prăsilă, poate să conceapă 500-600 de mânji,
aducându-mi peste 200,000 de lire.
Creând o întreagă generație de odrasle.
Da.
Toți mânjii din grajdurile noastre
și din oricare alt grajd care și-l permite.
Da.
Înțeleg. Deci, cu timpul, toți caii care există
ar putea fi înrudiți într-un fel sau altul cu Aureole.
- Presupun că da. - Cum a fost cu bătrânul Carnarvon.
Cine ?
Tatăl prietenului tău, Porchey.
- Porchey ? - Nu, cum spuneam, tatăl lui.
- Amândurora li se spune Porchey. - Nu așa se zvonea ?
- Ce să se zvonească ? - Că a avut nenumărate aventuri.
Se înrudea cu el o întreagă generație de aristocrați britanici.
Un Porchey nelegitim în fiecare casă nobilă din țară.
Frunți înalte pretutindeni.
- Și dislexie aritmetică. - Poftim ?
- Nimic. - Ce-ai spus ?
Nimic !
Michael !
Băiete dragă !
- Noapte bună ! - Noapte bună !
Să te văd !
- Splendid ! - Mergem ?
Hai ! Ești frumos !
ONORABILUL WINSTON S. CHURCHILL
- Ce face ? - Binișor, domnule. Pe aici.
- Bună dimineața ! - Bună dimineața !
- Fără soție de data asta ? - Fără.
Am rugat-o să nu vină.
Aceasta fiind ultima noastră ședință, am vrut să fim singuri.
- Preferabil fără conversație. - Da, voi fi cuminte.
Înțeleg foarte bine nevoia de concentrare.
Pictatul unui tablou seamănă cu o luptă, una sângeroasă.
Una de gladiatori, pe viață și pe moarte. Pictorul învinge sau e învins.
- Dumneata învingi ? - Așa sper.
Crezi că-mi va plăcea ?
Cred că ar putea fi prea mult să cer așa ceva,
dar mă alină faptul că și opera dv. e profund onestă și revelatoare.
Mulțumesc pentru compliment !
Te referi la vreo lucrare anume ?
Mă gândeam mai ales la heleșteul de aici, de la Chartwell.
- De ce el ? E un simplu heleșteu ! - E mult mai mult.
O confirmă faptul că ați tot revenit la el,
de peste 20 de ori.
Da, pentru că e o provocare din punct de vedere tehnic.
- Îmi scapă. - Poate vă scăpați dv. înșivă.
De aceea e mai revelator decât un autoportret.
Prostii ! De vină sunt apa, jocul luminii,
amăgirea, peștii din apă.
Cred că toate lucrările noastre dezvăluie fără voie,
dar mai ales heleșteul dv.
Dedesubtul liniștii, eleganței și jocului luminii pe apă,
am văzut onestitate și o durere cumplită.
Chiar și rama mi-a sugerat că ați vrut
să vedem ceva dedesubtul culorilor palide, în adâncul apei.
O disperare profundă, ascunsă ca un Leviatan, ca un monstru marin.
- Ai văzut toate astea ? - Da.
Asta spune mai multe despre dumneata decât despre mine.
Poate.
Pot să te întreb ceva, dle Sutherland ?
E vorba despre un tablou al dumitale, cel pe care l-ai intitulat "Pastorală",
cu copaci noduroși, răsuciți
și pete negre, mari, urâte.
Am găsit în el ceva malign. De unde a venit ?
Fin spirit de observație ! Aceea a fost o perioadă neagră.
Murise fiul meu, John, la vârsta de două luni.
Doamne ! Condoleanțele mele.
Mulțumesc.
- Aveți cinci copii, nu ? - Patru.
Marigold a fost a cincea.
Ne-a părăsit la doi ani și nouă luni. Septicemie.
Regret nespus ! N-am știut.
Am ales numele Marigold fiindcă avea niște bucle aurii minunate.
O culoare extraordinară.
Regretabil, dar, poate, spre binele meu într-un fel,
n-am fost prezent când a murit.
Când am sosit acasă, Clemmie...
...urla ca un animal rănit.
Am cumpărat Chartwell la un an după moartea lui Marigold.
Atunci am făcut...
...heleșteul.
Uitați-vă aici.
Mulțumesc.
Vă mulțumesc.
Mi-a făcut plăcere.
Aștept cu nerăbdare să-l văd.
- Bună ! - Bună !
- Mergem ? - Da.
Fiind debutul lui Aureole, ca să nu lăsăm nimic la voia întâmplării,
am adus trei iepe.
O întâlnire forțată e rareori rodnică.
Dacă vrei mânzul perfect, trebuie să aștepți perechea perfectă.
Începem ?
- Ea e Neocracy. - Iapa lui Aga Khan !
- Întocmai. - Da.
Pensionată recent, cu palmares bun.
Are și o fire încântătoare.
Mă îngrijorează doar un lucru.
- Pare cam prea... - Sfioasă ?
Mă tem că, dacă îi lăsăm împreună, nu se va întâmpla nimic.
De aceea am adus-o și pe Turkish Blood.
- Cum vezi, e foarte diferită. - Într-adevăr.
Puternică, voluntară, cu palmares excelent.
Ar fi o împerechere între cei mai buni.
Simt un "dar".
Din câte îmi amintesc, Aureole e un suflet sensibil.
N-aș vrea să se intimideze sau să-și piardă capul
în fața unei războinice focoase.
Ești foarte grijuliu, Porchey.
Am o presimțire bună în legătură cu a treia candidată.
Încântă-ți ochii cu Temple Bar,
o focoasă pur-sânge, și ea cu un șir de victorii.
Poate e puțin cam tânără, are doar trei ani.
Nu ne deranjează, nu ?
- Atracție imediată... - Recunosc că îmi place !
Sentimentul pare reciproc.
Ești încântătoare !
Telegramele se revarsă în Downing Street,
felicitându-l pe sir Winston Churchill pentru împlinirea a 80 de ani,
azi, pe 30 noiembrie.
Sosesc de pe tot cuprinsul globului, de la șefi de stat...
La mulți ani, scumpul meu mops !
Mulți ani trăiască,
Mulți ani trăiască prim-ministrul,
La mulți ani !
E om de mare ispravă,
O spunem toți în cor !
- E timpul ? - Da, doamnă.
Bine.
- Ia loc, Michael ! - Mulțumesc, doamnă.
Westminster Hall, martor tăcut la aproape un mileniu de istorie,
a fost scena sărbătoririi zilei de naștere a lui sir Winston.
Mă simt profund onorat că mă aflu astăzi aici.
Nici unui alt politician nu i s-a făcut vreodată o onoare atât de mare.
Sunt profund recunoscător pentru ea.
Sunt conștient însă de faptul
că, după ce mi-am slujit țara
timp de 54 de ani din cei 80 ai mei,
"demisia"
e un cuvânt ce plutește în aer !
Mai mult chiar, aceasta ar fi ocazia perfectă,
decorul fiind pregătit și publicul fiind adunat,
pregătit pentru un măreț rămas-bun.
Există o singură problemă. Actorul principal și-a uitat replicile.
Și, în loc să se retragă, acceptă să facă un bis !
Doamne, se joacă cu ei !
Când colegii tăi din politică au bunătatea
de a-ți dărui un portret pictat de un modernist ambițios,
trebuie să te întrebi dacă e un dar sau un blestem.
Dl Sutherland, pictorul, și eu
am discutat îndelung în timpul ședințelor de pozat.
I-am amintit care e miza jocului,
că portretul nu mă înfățișează doar pe mine,
ci și funcția pe care o reprezint
și, mai mult chiar, întregul nostru sistem de guvernământ.
Așadar sunt nerăbdător să dezvelesc, în sfârșit, acest tablou.
O frumoasă și patriotică operă de artă modernă !
De ce ai venit ?
Înțeleg că ați respins tabloul.
- Da. - Din ce motiv ?
Nu e un tablou, ci o umilire !
"Cum să-l pictez azi ? Șezând pe fotoliu și producând un scaun,
o creatură frântă, încovoiată, deplorabilă, care se screme !"
- Nu așa e privit. - Așa este !
- Și nu-l voi accepta. - Nu-mi pare înțelept să-l respingeți.
L-au comandat membrii ambelor camere ale parlamentului,
în semn de respect.
Ar fi trebuit să i-l comande unui pictor respectuos,
nu unui Iuda cu pensulă criminală !
Privește-l ! E o trădare a prieteniei
și un atac nepatriotic, trădător, laș din partea stângii individualiste !
- Cât privește prietenia... - Evident, nu există !
Am acceptat comanda fiindcă vă admir,
chiar mai mult după această experiență.
Faci monștri din cei pe care îi admiri ?
Nu e un act vindicativ. E artă. Nu are nimic personal.
Ești un suflet rătăcit !
Un narcisist fără direcție și fără certitudini !
Vă rog, domnule, nu reacționați exagerat ! Acordați-vă puțin timp.
I-am arătat soției dv. schițe, pe parcurs.
- Le-a remarcat acuratețea. - Tocmai asta e problema !
Imaginea nu mă reprezintă fidel !
- Ba da, domnule. - Ba nu ! E nemiloasă !
Îmbătrânirea e nemiloasă !
Vedeți deteriorare pentru că există,
vedeți fragilitate pentru că există !
Nu port vina pentru realitate
și refuz să ascund și să maschez ceea ce văd.
Dacă purtați o luptă cu ceva, adversarul nu sunt eu.
E propria dv. orbire.
Cred că ar trebui să pleci.
Are dreptate.
- Poftim ? - Eu sunt bărbatul din tablou.
Jalnic și distrus.
- Nu mai pot merge înainte. - Ai mai spus-o.
Acum vorbesc serios. Sunt obosit.
Te-ai săturat ?
Da, iubirea mea.
De data asta, chiar m-am săturat.
Mă bucur.
Mă așteptam, desigur.
Și, ca să fiu sinceră, a existat un moment, poate două,
în care am și sperat asta.
V-ați rugat, fără îndoială.
Ai fost cel mai remarcabil slujitor al țării tale.
- Mulțumesc, doamnă. - Nu, Winston.
În numele tuturor, îți mulțumesc eu dumitale.
- Dorești să-ți ia locul dl Eden ? - Da.
Asta îl va bucura.
Poate chiar nu mă va mai înjura, timp de o zi sau două.
Apoi se va simți copleșit de munca în care nu poate reuși nimeni
și mă va înjura iar, fiindcă i-am lăsat-o.
Poate n-ar fi indicat să i-o spui înainte să înceapă.
Nu, doamnă.
Așadar...
E ultima noastră întrevedere ?
Da.
Cum mă voi descurca fără dumneata ?
Foarte bine, doamnă.
Nu mai am ce să vă învăț. Tocmai de aceea, e timpul să plec.
Maiestate...
Oprește !
Să schimbăm numele Aeroportului Londra ?
Vreau ceva mai personal pentru Winston.
O cină ?
- Aici sau la palatul Buckingham ? - Nu, acolo.
- Pe Downing Street ? - Da.
Ar fi un mare compliment. Iei cina acolo, cu Philip.
Îl voi întreba pe Philip.
- Nu, îl vei anunța. - Mamă !
Cina pe Downing Street ? Doamne ! De ce nu ?
Ce zici, e o frumusețe ?
Dacă aș fi armăsar, mi-ar plăcea ?
Atracția ține mai puțin de înfățișare și mai mult de miros.
- Înțeleg. Atunci, miroase plăcut ? - Vom afla, nu ?
Hai !
Ca noi, scumpo, când ne făceam curte.
- Ușurel, hai ! - Te rog, taci.
- Asta e ! - În regulă.
Bun.
Ține-o pe loc.
Ca să vezi !
Trage-l înapoi !
- Gata ! - Fii cuminte !
Ce băiat bun !
Asta-i tot ?
"2,000 de guinee" pentru asta ?
Cât timp el a făcut ce trebuia și treaba dă roade, nu mă deranjează.
Bravo, Porchey !
Într-adevăr. "Bravo, Porchey !"
Am auzit că a primit linie directă.
- Cine ? - Porchey.
Ca să poată suna direct.
Am vrut una pentru Mike și am fost refuzat.
Da.
Fiindcă el nu e din familie.
- Porchey e ca din familie ! - Da ?
Da. Ține de mobilier.
Doar să nu te așezi pe el...
- Se pare că a mers bine. - Da, nu-i așa ?
Te simți bine ?
- Lasă-ne singuri, te rog. - Da, doamnă.
N-am nimic să-ți ascund. Nimic !
Porchey mi-e prieten.
Da, unii ar fi preferat să mă căsătoresc cu el.
Căsnicia cu el ar fi fost poate mai ușoară.
Poate ar fi fost mai reușită decât a noastră.
Dar, spre regretul și frustrarea tuturor, am iubit un singur om: pe tine.
Poți să mă privești în ochi și să spui sincer același lucru ?
Poți ?
Liniște, vă rog ! Vorbește Maiestatea Sa Regina.
Milorzi, doamnelor și domnilor, dragă Winston și lady Churchill...
Am încredere deplină în sir Anthony
și știu că va conduce țara spre mari realizări.
Ar fi inutil însă să mă prefac că el sau vreunul dintre succesorii
care îi vor prelua ulterior funcția
vor putea vreodată să ocupe, pentru mine,
locul primului meu prim-ministru,
căruia soțul meu și eu îi datorăm atât de multe
și pentru a cărui călăuzire înțeleaptă în primii ani ai domniei mele
voi fi mereu profund recunoscătoare.
Da !
Îmi voi aminti de dumneata mereu pentru mărinimia dumitale,
pentru curajul în orice situație
și pentru umorul infailibil,
întemeiat pe o stăpânire fără egal a limbii engleze.
Mă mângâie faptul că, pierzându-mi consilierul constituțional,
dobândesc un sfătuitor înțelept,
la care voi căuta ajutor și sprijin în zilele ce vor veni.
Fie ca șirul lor să se dovedească lung !
Iartă-mă.
PORTRETUL LUI CHURCHILL PICTAT DE GRAHAM SUTHERLAND
E CONSIDERAT O CAPODOPERĂ PIERDUTĂ.
LA PENSIE, CHURCHILL A EVADAT ADESEA
ÎN LINIȘTEA RIVIEREI FRANCEZE.
N-A ÎNCETAT NICIODATĂ SĂ PICTEZE HELEȘTEUL.