UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
10 DECEMBRIE 1936
Acum te rotesc așa.
Iubitule !
Ceva mai lin și apoi foarte, foarte aproape.
Maiestate, ducele și ducesa de York.
Pe ea nu vreau s-o văd. Doar pe fratele meu.
- Înțeleg că te-ai hotărât. - Da.
Mă tem că nu-mi vei fi recunoscător.
- Merită cu adevărat ? - O iubesc din toată inima.
Desigur, dar mai mult decât îți iubești... țara ?
Mai mult decât îți iubești familia ? Fratele ?
Da.
Ție îți va fi bine.
Ai o soție lângă tine și moștenitori să dai și altora.
Fiicele mele...
Asta le va zdrobi.
Dacă abdici, voi vrea ca tu și femeia aceea să plecați definitiv.
Fratele s-a întors cu adevărat împotriva fratelui !
Plătește-mi, frate,
și voi pleca definitiv.
Dnă McDonald, Maiestatea Sa le cheamă pe cele două prințese.
Desigur. Veniți, fetelor !
Lilibet !
Margaret !
Unchiul vostru ne-a decepționat pe toți.
A pus dragostea mai presus de familie.
Vreau să-mi promiteți un lucru...
Că niciuna din voi nu va pune vreodată pe nimeni și nimic
mai presus de cealaltă.
Sunteți surori, mai presus de orice altceva,
și trebuie să nu vă decepționați una pe cealaltă niciodată.
Ați înțeles ?
Niciodată.
- La mulți ani, Margaret ! - Mulțumesc.
Am făcut tot ce mi-ați cerut și am așteptat doi ani,
dar acum, că am 25 de ani
și sunt liberă să decid singură cu cine mă căsătoresc,
te anunț cu mare plăcere...
Mulțumesc.
...cu mare plăcere și mândrie că i-am rămas devotată lui Peter.
Mi-am respectat partea mea a înțelegerii.
- Sper să ți-o respecți și tu. - Desigur.
La mulți ani !
- La mulți ani, scumpo ! - Mulțumesc !
- Bună ziua, doamnă ! - Mulțumesc, Michael.
Câteva lucruri mărunte.
O cerere din partea vecinului nostru, căpitanul Farquharson,
de a închiria niște teren de prepelițe la Balmoral,
în schimbul celui închiriat de noi de la el, anul trecut.
Am vorbit cu administratorul.
Recomandă să verificăm numărul de cuiburi înainte de a răspunde.
Da. Pare înțelept.
Ilustrată de la primarul din Easter Ross, care împlinește 70 de ani anul acesta.
Da. A fost bolnav, nu-i așa ?
A avut un accident vascular cerebral, acum câteva luni, dar se reface.
Mă bucur.
Eu am încheiat, doamnă. Domnia voastră aveți ceva ?
Da. Instrucțiunea de a pune în mișcare lucrurile
pentru revenirea în țară a comandorului Townsend.
Doamnă ?
Sora mea a ieșit de sub incidența legii căsătoriilor regale.
Se poate mărita fără consimțământul meu.
Da...
Ce nu-mi spui, Michael ?
Rămâne, în continuare, celălalt obstacol.
A doua parte a legii căsătoriilor regale.
Faptul că Alteța Sa a împlinit 25 de ani înseamnă doar că a ajuns la vârsta
la care poate să-și anunțe intenția de a se căsători.
- Nu că e liberă să se căsătorească. - Poftim ?
Dacă ambele camere ale parlamentului își dau aprobarea și numai atunci,
căsătoria poate avea loc, după trecerea a 12 luni.
O căsătorie încheiată cu încălcarea acestor reguli
ar fi nulă și neavenită.
De ce nu mi s-a spus atunci ?
Sper că ai răspuns...
"A stat scris mereu, doamnă, negru pe alb."
Dar nu mi-a atras atenția nimeni asupra faptului.
Va fi foarte dificil.
Îmi pare rău.
Simt, într-adevăr, că am pus-o într-o postură dificilă.
Regina-mamă credea că doi ani de despărțire vor ajunge
ca prințesa Margaret să-și piardă interesul față de comandor
și toată povestea să dispară, însă n-a fost deloc așa.
Iar dilema reginei, care se află în centrul poveștii, e mai acută.
Ori pune piciorul în prag și interzice căsătoria,
ceea ce înseamnă dușmănie între surori și scindarea casei regale în două,
ori îngăduie căsătoria, îndreptându-se spre un conflict
cu Biserica, a cărei conducătoare e chiar ea.
Să mă mai gândesc. Discutăm mâine-dimineață.
- Noapte bună, Michael ! - Mulțumesc, domnule.
Ia o râmă !
- Ce ? - O râmă.
Hai, ia-o cu degetele ! Nu te mușcă, e râmă, băiete !
Așa ! Bravo !
- Se mișcă ! - Sigur că se mișcă, e râmă !
O să stea liniștită după ce o pui în cârlig.
Mă gândeam de luni într-o săptămână.
Pentru ce ?
Ca să fac anunțul. De logodnă.
Te-ar deranja să aștepți ? Doar puțin.
Totul e bine, nu-ți face griji. A apărut doar o mică chichiță.
Ce fel de chichiță ?
O simplă formalitate, de care nu mi-a spus nimeni.
Înseamnă doar că va dura ceva mai mult.
Cât ? Am așteptat deja doi ani !
- Înțeleg. - Peter a trecut prin iad !
- Știu. - A așteptat ca un martir.
Încuiat în casă, fără să schimbe o vorbă cu nimeni.
Plâng seara în pat, numărând zilele.
Pentru ce ?! Ca să-ți facem un serviciu !
- Știu ! - Ca să nu te faci tu de râs.
Să-ți ușurăm viața !
Știu, și mă voi ocupa de chestiune. Probabil că nu trebuia să-ți spun nimic.
Îi dăm drumul la trei, bine ? Unu, doi, trei... aruncă !
Să mai încercăm o dată. Ține-o, te rog !
- Mă străduiesc ! - Străduiește-te mai mult !
- E greu, tati ! - Nu e greu.
Hai ! Dacă nu încerci iar, n-o să prinzi pește niciodată.
Îl domină pe bietul băiat.
Știe și să fie blând.
Uite cum fac eu !
E minunat cu Anne.
Așa, acum înapoi și arunci...
Tot cred că e prea dur cu el.
Își descarcă frustrările pe un copil nevinovat.
Am luat recent prânzul cu Tommy Lascelles și am căzut de acord
că Philip nu și-a găsit încă locul și-i e greu să trăiască în umbra ta.
Hai, Charles ! Să mai încercăm o dată.
Tommy a avut o idee interesantă.
Ai reușit !
- Am prins unul ! - Bravo !
Ai observat ceva la copiii noștri ?
- Sunt pe dos. - Poftim ?
Fiica noastră e băiat, iar fiul, fie binecuvântat, e fată !
- Nu vorbi prostii ! E sensibil și atât. - L-ai văzut pescuind ?
Fată.
Care e problema ? Pari preocupată.
Sunt. Am probleme cu Margaret, iar mama se amestecă.
- Mare surpriză ! - Pe lângă tot restul.
Ți-ar displăcea să mergi în Australia ?
- Pentru ce ? - Să deschizi Jocurile Olimpice.
Jocurile Olimpice sunt în noiembrie, nu ? Tu nu poți lipsi în noiembrie.
Nu spuneam să mă însoțești, ci să mergi singur. În numele meu.
Înțeleg. A cui e ideea ?
Are importanță ?
- Ai accepta ? - Nu. Aș lipsi luni bune.
- Săptămâni. - Departe de tine și de copii.
- Da, dar ai face-o ? - Nu !
Te rog, Philip ! Toți vor să fii fericit.
Nu le pasă de fericirea mea !
Ba le pasă. Vor să fii echilibrat și împlinit.
Vor fericirea, echilibrul și împlinirea ta și ca eu să dispar.
Nu. Cred că atenția ți-ar prii.
- Doar să nu mă întorc. - Nu, întoarce-te, dar...
Cum ? Hai, spune-o !
- Spune-o ! Alt om ? - Nu-i vorba despre asta.
Atunci, cum ?
Spune, alege adjectivul !
Bine, da. Schimbat.
Prințesa Margaret, a treia în succesiunea la tronul britanic,
are, la 25 de ani, controlul legal asupra destinului său.
Străzile sunt pline de reporteri și curioși,
imuni la declarațiile oficiale,
însă nu se anticipează în acest moment niciun anunț privind viitorul prințesei.
Noul prim-ministru, proaspăt sosit de la Cairo,
s-a deplasat în Scoția, pentru a-i prezenta reginei
mersul discuțiilor cu colonelul Nasser...
Dle Eden ! Sper că veți discuta despre căsătoria prințesei Margaret !
IA-L DE SOȚ, MARGARET !
- Margaret... - Bună !
Unde pleci ? A sosit prim-ministrul.
Mă duc în pat. Intenționez să stau supărată toată săptămâna.
- Doamne ! Nu-mi spune. Soția mea ? - Da.
- Cravata. - Mulțumesc.
Nu e ușor. Să fiu sincer, m-am cam săturat și eu de ea.
De ce ? Ție ce ți-a făcut ?
Mai bine să nu încep !
Vă face viața grea, ție și lui Peter ?
- Da. Vrea să amânăm logodna. - La drept vorbind, așa vă trebuie !
Păreți mult prea fericiți și îndrăgostiți.
- Da ? - Da.
E ușor să fii îndrăgostit de cineva care nu e prezent, nu ?
Da. Poate de aceea mă trimite în călătorie. Fruntea sus !
Mulțumesc.
Scuze...
ÎNTÂLNIREA LUI EDEN CU NASSER, LA CAIRO
- Maiestate, prim-ministrul. - Da.
Am citit despre greutățile dumitale cu colonelul Nasser.
Au exagerat foarte mult ziarele ?
Da, în foarte mare măsură.
Îmi poți povesti totul în mașină.
În loc să ținem întrevederea în salon, m-am gândit să luăm aer.
Bănuiesc că, după drum, tânjești după o plimbare.
Ai încălțăminte de teren ?
Galoși, doamnă.
Îți va trebui ceva mai rezistent. Vino !
Mă tem că e cam "răgușită".
Am avut necazuri cu pompa de benzină.
Spune-mi ce a fost cu colonelul Nasser.
Necazurile au început de cum am aterizat la Cairo.
Coborând din avion, am dat o declarație reporterilor locali în arabă.
Vorbești araba ?
Foarte prost. Am studiat-o la Oxford.
Sunt încântat că mă aflu la Cairo pentru o întâlnire cu colonelul Nasser,
la care să continuăm discuțiile privind finanțarea
pentru proiectul său măreț, barajul de la Aswan.
Vorbește bine araba.
Foarte bine.
Prea bine.
Colonelul a fost vrăjit, sunt sigură.
Dimpotrivă.
În seara aceea, a avut loc un dineu la ambasada noastră.
- A venit în uniformă. - Uniformă militară ?
Da.
Dar de ce ?
Invitația la dineu ar trebui să sugereze că se cuvine un smoching.
A venit de parcă l-am invitat la război, și chiar așa s-a purtat.
Dle secretar Eden.
S-a întâmplat ceva ?
Nu mi-a spus nimeni că e o seară cu ținută formală.
N-are importanță. E un simplu costum.
Costumul nepotrivit.
Simțindu-i jena și dorind să-l scutesc de alte momente stânjenitoare,
am încercat să îndrept situația.
Dacă aș avea atâtea decorații câte aveți dv.,
aș purta uniforma tot timpul, n-aș scoate-o niciodată.
Credeți că nu știu ?
Ați primit Crucea Militară pentru curaj, în Primul Război Mondial.
La 21 de ani, ați fost cel mai tânăr aghiotant de brigadă în armata britanică.
Aveți mai multe decorații decât mine...
...dle căpitan Eden !
În seara aceea, postul de radio "Vocea Egiptului" din Cairo a afirmat
că Nasser a fost umilit intenționat de către aroganții britanici.
Doamne ! Cred că ar merita să arătăm puțină bunăvoință.
Chiar arătăm, doamnă.
Ne dăm peste cap pentru a-l ajuta să finanțeze proiectul barajului.
Și aici sunt niște ape care ar trebui liniștite.
Logodna surorii mele.
Acesta era locul lor preferat.
Veneau aici călare...
Și lăsau o piatră la fiecare întâlnire.
Mi s-a părut locul ideal în care să discutăm chestiunea.
Știi, i-am dat surorii mele asigurări
că, dacă așteaptă până la 25 de ani, va putea proceda după cum dorește.
Acum am descoperit că nu e adevărat.
Trebuie să mai aștepte un an ca să obțină acordul parlamentului.
Sfatul care mi s-a dat inițial n-a prevăzut acest lucru.
Așa e.
Și mă tem că, chiar dacă ar cere permisiunea parlamentului,
nu pot garanta că o va primi.
De ce nu ?
Pentru că foarte mulți continuă să se opună ideii,
din motive religioase.
Atunci, sfătuiește-mă !
Comandorul Townsend va părăsi Bruxelles și se va întoarce acasă în curând,
după ce a făcut exact ce i-am cerut noi.
Cum mă pot ține de cuvântul dat, când știam doar jumătate din adevăr ?
Lăsați-mă să iau temperatura Cabinetului.
Să nu uităm că vremurile se schimbă.
Moralitatea se schimbă.
Țara se schimbă.
A fost ideea ta să fiu expediat în coloniile penale ?
Adică să fii trimis, cu încredere, să deschizi singur Jocurile Olimpice ?
Ideea lui Tommy Lascelles.
Marioneta ta ! Trebuia să fi ghicit.
- Ar trebui să fii măgulit. - Că sunt trimis să tai o panglică ?
- Că primești atâta libertate. - Libertate ?! N-am niciun strop !
Ai mai multă libertate decât oricare prinț consort
și o răsplătești stând bosumflat, ca un adolescent.
Du-te !
Petrece câtva timp în luminile rampei și bucură-te de atenție !
Sper să-ți facă bine, să-ți mai dispară din ranchiună
și să-mi sprijini mai mult fiica în îndatoririle ei.
- Când are loc nunta ? - Faceți un anunț ?
Aveți ceva de împărtășit, dle Townsend ?
Dle comandor Townsend, când e nunta ?
- Dle prim-ministru... - Michael...
Domnule...
Am discutat azi-dimineață chestiunea cu procurorul general.
După părerea sa, nu există cale ușoară
de a ocoli regulile ce guvernează legea căsătoriilor regale.
Câțiva membri de seamă ai Cabinetului continuă să se opună vehement.
Lordul Salisbury a spus chiar răspicat că preferă să demisioneze din guvern,
decât să accepte ceva ce el consideră pervertirea învățăturilor Bisericii
și a sacramentului cununiei și decăderea standardelor morale.
- Dar înțeleg că asta nu vă ajută. - Nu.
Dacă Maiestatea Voastră intenționează să-și susțină sora,
orice ar fi...
Da.
Atunci, singura soluție ar fi depunerea unui decret de repudiere la parlament.
Ar priva-o de toate drepturile, privilegiile și venitul ei,
ar trebui să se căsătorească civil, în străinătate,
și ar fi obligată să trăiască în afara țării mai mulți ani,
dar vă veți fi ținut cuvântul și ea va fi învins,
devenind soția lui Peter Townsend.
Bineînțeles !
Asta e strategia !
Ce strategie ?
Să fiu silită la alegerea asta, mizându-se pe faptul că n-o voi face.
"Margaret cea deșteaptă, iubitoare de distracție,
n-ar putea trăi fără privilegii." Ba da !
Aș putea trăi foarte fericită fără personal și mașină,
fără petreceri, atenție și bani, n-ar fi niciun efort !
Nu sunt făcută doar din titlul meu și din aceste privilegii.
Peter nici nu le-ar vrea.
Dacă asta mi se oferă, renunț la titlu și plecăm din țară !
Nu asta vreau pentru tine. Te rog, gândește-te !
Gândește-te serios !
Bine !
Dar, între timp, poate te gândești și tu la ceva.
Țara e de partea mea. Presa îmi arată înțelegere.
Reprezint ce vrea majoritatea crescândă: viitorul, nu trecutul.
O atitudine mai blândă, mai tolerantă față de căsătorie și divorț.
Nu e poziția mea !
Bine.
E a guvernului care te reprezintă.
Încetinește aici.
Au încercat să-mi mituiască valetul cu 100 de lire, vă închipuiți ?
- Pentru o fotografie cu voi doi. - E cam mult, nu-i așa ?
Casa e luată cu asalt, iar tu, bătrâne, ești cauza.
Ai cucerit cea mai râvnită femeie din lume. Nu-i rău !
- Dansăm ? - Da !
- Peter ? - Dansează tu. Eu merg la culcare.
- Ești sigur ? - Foarte.
- Bună ! - Bună !
COMANDOR PETER TOWNSEND
- Toți mai dansează și acum. - Atunci, de ce ai venit ?
Ca să-ți spun că te iubesc.
Mulțumesc.
- Și că sunt niște copii. - Știu.
- Și sunt nebună după tine. - Și eu, după tine.
Alteța Sa prințesa Margaret
și comandorul Townsend, mare luptător în război,
au fost oaspeți importanți la Allenby Park, lângă Windsor.
Reporterii și curioșii care sperau să zărească perechea
au rămas imuni la declarațiile oficiale că nu se așteaptă niciun anunț.
Dar, oricare ar fi răspunsul la întrebarea pusă de milioane,
sunt neîndoielnice căldura și simpatia nenumăraților oameni de rând
față de sora reginei și fostul ofițer al palatului.
De la ultima noastră întâlnire, m-am gândit mult
la ceva ce ne-a spus tatăl nostru prințesei Margaret și mie,
la vremea abdicării.
Ne-a pus să jurăm că, în calitate de surori,
nu vom pune nimic și pe nimeni mai presus de cealaltă,
așa cum simțea că a făcut-o fratele lui.
Am făcut acel legământ amândouă și intenționăm să-l respectăm,
însă nu văd cum îl pot onora.
Am datoria, ca regină, să resping căsătoria lui Margaret cu un om divorțat.
Toți mă sfătuiesc în acest sens.
Însă astfel, îmi voi încălca promisiunea făcută nu doar surorii mele,
ci și răposatului meu tată.
Singurul grup de oameni
care îmi poate da posibilitatea de a-mi respecta promisiunea
este Cabinetul,
în rândurile căruia am aflat că există patru bărbați divorțați.
- Da. - Inclusiv dumneata, dle prim-ministru.
Într-adevăr.
În lumina acestui fapt, mă întreb
dacă ai putea să redeschizi discuția, să-ți folosești considerabila influență
și să le ceri colegilor din Cabinet
să-și reconsidere decizia de a se opune căsătoriei.
Desigur, doamnă.
Totuși, ar trebui să vă previn că ar rămâne oricum și Biserica.
Da. De ea mă ocup eu.
Arhiepiscopii de Canterbury și York.
Episcopul de Durham... Cel de Winchester ?
De Bath și Wells, doamnă.
- Artileria grea ! - Cei patru călăreți ai Apocalipsei.
Căsătoria e un sacrament divin,
piatra de temelie a vieții de familie creștine,
temelia și stânca ei
și, potrivit legii canonice a Bisericii Anglicane,
e indisolubilă.
Simplu spus, nu există circumstanțe
în care Biserica să permită recăsătorirea unei persoane divorțate
cât timp soțul sau soția din căsătoria anterioară trăiește.
Nici dacă a fost partea nevinovată ?
În absolut nicio circumstanță.
Sunt pusă într-o postură foarte dificilă.
Dacă interzic căsătoria, risc să-mi dezbin familia.
Maiestate, în calitate de regină,
sunteți fidei defensor,
apărătoarea credinței.
Ați jurat acest lucru la încoronare.
Eu mi-am ales singură soțul. Aș vrea să cred că și ea are voie.
După părerea mea, dacă îl place cu adevărat...
E timpul să accepți, se pare.
PRINȚESA AR TREBUI SĂ SE MĂRITE
- Dă-le oamenilor ce vor. - Chiar știu ce vor ?
Sincer, lumea nu mai e azi cum era cu câțiva ani în urmă,
iar el n-a fost cel vinovat...
Cred că o arată foarte clar.
Și arhiepiscopii s-au exprimat foarte clar.
Doar nu trebuie să-i asculți !
Fiind capul Bisericii Anglicane, m-am gândit să-i ascult.
În numele celor care trăiesc cu tine și te iubesc,
ți-aș sugera ca, o clipă, să nu fii capul Bisericii,
nici șeful statului, nici șeful Commonwealth-ului,
nici al armatei, nici al guvernului,
nici al Izvorului Dreptății, nici al întregului circ afurisit !
- Și ce să fiu ?! - O ființă vie, o femeie !
O soră, o fiică, o soție !
Totul e pregătit, Maiestate.
Elisabeta...
Speram să te aud.
Și eu mă învârt de câteva zile în jurul telefonului.
- E vorba despre Margaret ? - Da.
Francezii sunt de partea ei.
Cel puțin Parisul, unica parte din țară care contează.
Și tu ești de partea ei ?
A lui Margaret, "la Marianne" ? Cum să nu fiu ?
Împărtășesc cu ea soarta de a trăi o mare dragoste,
care a captivat imaginația unei mari părți a țării,
dar pe care i-o interzic instituțiile statului.
Așadar, țin cu ea, firește.
Înțeleg.
Mai există însă cealaltă mare iubire a vieții mele...
Coroana.
Și ocrotirea acelei coroane.
Îmi imaginez că te afli într-o postură dificilă.
Ruptă în două.
Jumătate e soră, jumătate, regină.
Exact.
O creatură stranie, hibridă,
ca un sfinx sau gamaiun.
Așa cum eu sunt Ganesha sau Minotaurul.
Suntem pe jumătate oameni,
desprinși din paginile unei mitologii bizare,
cu cele două laturi ale noastre, cea omenească și cea a coroanei,
încleștate într-un teribil război civil, care nu se sfârșește niciodată
și care ne vatămă toate interacțiunile omenești...
...ca frate, ca soț...
...ca soră, soție, mamă.
Înțeleg chinul cumplit prin care treci și vreau să-ți spun
că nu vei scăpa de el niciodată.
Eu voi fi mereu jumătate rege.
Tragedia mea e că n-am regat.
Tu îl ai și trebuie să-l aperi.
Alteța Sa prințesa Margaret.
Te-am chemat
ca să-ți spun că m-am gândit la chestiune.
M-am gândit mult.
În ultimele săptămâni și luni, chestiunea căsătoriei tale a atins
însuși miezul foarte multor lucruri:
țara, moralitatea, divorțul,
dar și un subiect mai apropiat.
Cine sunt eu.
Ce sunt eu.
Căsătoria ta cu Peter...
- Stai... - Nu, Margaret, te rog.
Mi-e nefiresc să vorbesc astfel. Așadar, te rog, lasă-mă să închei.
A presupus să mă împotrivesc unor membri ai familiei noastre,
unor curteni de seamă, parlamentului.
Știi cât detest confruntările, haosul și neîndeplinirea datoriei.
Totuși...
Eram pregătită să trec prin toate acestea și să te susțin, ca soră,
fiindcă îți dădusem cuvântul.
Dar...
Dar ?
Dar ce ?
Dar mi-am dat seama,
ca regină...
...că nu am de ales.
Nu-ți pot permite să te măriți cu Peter și să rămâi membra acestei familii.
Aceasta e decizia mea.
Contrar promisiunii făcute tatălui nostru ?
Și promisiunii față de mine ?
Da.
Mă vei ierta ?
- Dacă mi-l refuzi pe bărbatul iubit ? - Dacă pun datoria mai presus de familie.
Dar dacă ți-era interzis Philip ?
- Cele două nu se compară. - Sunt identice !
Căsătorindu-mă cu Philip, nu încălcam Scriptura, nu lezam Biserica !
Îmi pare nespus de rău.
- Vei iubi pe alții. - Niciodată...
Peter e singurul.
Înțeleg că asta simți acum, dar, Margaret...
Știu că par puternică, dar nu sunt.
Peter e singurul care știe...
...să mă liniștească, să mă ocrotească.
Nu-mi spune că înțelegi. Habar n-ai cum e să fii...
...dezechilibrată.
Să te zbați mereu.
Peter e singurul
care mă poate ține întreagă.
Fără el...
...sunt pierdută.
N-o voi ierta niciodată.
Și nu mă voi căsători cu altul. Niciodată !
Tu ești singurul.
Aș dori să se știe că Alteța Sa prințesa Margaret și eu...
...am decis să nu ne căsătorim.
Conștienți de învățătura Bisericii, cum că o cununie creștină e indisolubilă,
acceptând postura mea de bărbat divorțat
și știind ce profunde sunt credința religioasă...
...și devotamentul față de Biserică în sufletul prințesei...
...am hotărât să facem sacrificiul suprem
și să renunțăm la relația noastră, neîntârziat.
Alteța Sa prințesa Margaret și eu
suntem întăriți de sprijinul statornic al familiei regale,
pe care am avut onoarea
și privilegiul s-o slujesc în ultimii zece ani.
Acum îmi voi relua, la Bruxelles, munca importantă de atașat militar.
Dle Townsend, ați vrea să comentați ?
Cele 19 zile între întoarcerea lui Peter Townsend la Londra
și decizia prințesei au fost o perioadă de suspans.
Prințesa a dat întâietate datoriei.
A doua zi după anunț, la Clarence House, în față,
oamenii au sperat s-o vadă și s-o încurajeze.
Inimile din țară și din Commonwealth sunt alături de tânăra prințesă,
care a ales țara, nu pe sine.
Comandorul se întoarce la Bruxelles, la finalul poveștii de iubire și datorie,
în care a ieșit învingătoare datoria.
Pe cât se pare, prim-ministrul l-a sunat pe Nasser,
încercând să dezamorseze situația,
dar liderul egiptean s-a simțit iarăși ofensat.
Acum ce a mai fost ?
Prim-ministrul a insistat să vorbească în engleză, refuzând categoric araba.
Și unde e problema ?
Nasser nu-și asigurase prezența unui interpret
și, astfel, a rămas vulnerabil, căci engleza lui e insuficient de bună.
S-a simțit păcălit și umilit
și a luat toată povestea ca pe un afront grav.
Cred că există între cei doi o istorie la nivel personal.
Doamne ! Sper să se liniștească lucrurile.
- Eu plec. - Unde ?
Suntem gata pentru Maiestatea Sa.
Să-l cunosc pe președintele Comitetului Olimpic, conform poruncii.
Mi se sugerează să combin deschiderea Olimpiadei cu o procesiune regală,
să fiu plecat cinci luni.
E departe și e o perioadă lungă în care un tată să nu-și vadă copiii.
Dar, dacă îmi oferă timp să reflectez, să-mi clarific prioritățile
și să-mi găsesc locul nu doar în căsnicie, ci în general, va merita.
Nu fi așa ! Toți vor doar să fie de ajutor.
Da, îmbarcând problema cu destinația Australia
și sperând să se rezolve de la sine sau, mai bine, să se scufunde.
Știi, e posibil să-ți facă plăcere și să-mi mulțumești !
Nu prezenta trădarea ca pe o favoare !
E cazul să plec, nu pot sta la taclale.
- Maiestate ! - Te întorci târziu ?
Ce e asta ? Strânge imediat, te rog. Mulțumesc.
Vin imediat, Cecil.
- Bună ziua ! - Mulțumesc, Maiestate.
Marea Britanie și Occidentul îi disprețuiesc pe arabi.
Prim-ministrul Eden crede că ne poate insulta !
Poți pleca. Mulțumesc.
Vom lupta până la ultimul strop de sânge !
Perfect ! Să încercăm în picioare, doamnă.
Asta e !
Toți o aclamă pe înțeleapta doamnă
binecuvântată de o insulă recunoscătoare,
cea care nu tresare, nici nu respiră,
însăși zeița noastră, glorioasa Gloriana !
Uitați acum de Elisabeta de Windsor, rămâne doar Elisabeta Regina.
Da !