EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Min kære Baron...
Kom så, drenge.
...mine kære medlemmer...
Sir.
...vi er nu et godt stykke ind i første etape af turen.
Rør.
Hertugen og jeg fløj ud og sluttede os til yachten i Mombasa.
-Hvordan går det? -Udmærket.
Derfra rejste vi til Ceylon via de himmelske Seychellerne.
Dernæst gennem det smukke Malaya og videre til Ny Guinea.
Da hertugen ikke er meget for ceremonier
og foretrækker sport frem for middage og taler,
har vi holdt vores egen lille Olympiade overalt, hvor vi kom.
Kom så, drenge!
Vi har flere talentfulde atleter om bord, både løbere, roere og fodboldspillere.
Og vi slog de lokale på stregen næsten overalt.
Men i Ny Guinea mødte vi desværre vores ligemand.
Op med dig!
Gudskelov er der altid cricket...
Kom så, Aldrich!
...hvor vi kan få revanche...
Ude!
Ja!
...mest fordi cricket som sport aldrig er set før i Ny Guinea.
Om aftenen fortsætter eventyrene.
På tidligere kongelige ture, når Dronningen har været til stede,
har aftenerne været høflige begivenheder, hvor alle opførte sig pænt.
"Ikke denne gang.
Philip, som alle ved, er både til arbejde og fest
og står aldrig i vejen for en smule sjov.
Og det viser sig, at utroskab ikke findes i Ny Guinea.
Mænd forventes at give efter for deres lyst.
Sidst på turen tror jeg også,
vi kan bedømme kvalitativt,
hvor de skønneste kvinder i verden kommer fra.
Men lige nu kan jeg fortælle jer,
at kvinderne i Ny Guinea er sødere end dem i Ceylon
og på lige fod med dem i Malaya.
Jeg har delt disse hemmeligheder med jer i god tro.
Indholdet skal, som alle afsløringer i Thursday Club, forblive hemmeligt.
90 procent af officererne om bord er gift
og vidste de, hvad jeg skriver, ville de dræbe mig.
Streng fortrolighedserklæring er gældende.
Det, der sker på turen, forbliver på turen.
Men vær sikker på,
at jeg holder jer opdateret om vores fremtidige 'eventyr'.
Jeg har på fornemmelsen,
at det bliver en vigtig og begivenhedsrig tur.
Bedste hilsner, Mike."
EN MANDLIG BESÆTNING
LOVE, IKKE KRIG
INGEN SUEZ-KRIG!
Vi sætter vores lid til den regerende klasse.
Vi lægger det fantastiske land i deres hænder.
Og hvad gør de?
Hvordan gengælder de vores tillid?
Ved at inddrage os i en ulovlig krig under falske påskud!
En skammelig, uhæderlig ulykke!
Mordere!
Dig! Du er en skændsel!
Ruinerer os alle. Svin!
STORBRITANNIEN YDMYGET
Invasionen var en katastrofe. FN's Generalforsamling protesterer
ligesom amerikanerne.
Derfor har vores premierminister måttet
erklære øjeblikkelig våbenhvile og tilbagetrækning.
Uden at få Suez-kanalen tilbage.
-Ja. -Så alt var forgæves?
Nej, værre end det.
Økonomisk har udsugningen af vores valutareserver været så ødelæggende,
at vi risikerer kollaps af sterling.
Energisituationen er lige så slem.
Der er rapporteret om panikkøb på tankstationer,
og rationering af brændstof vil blive nødvendigt til vinter.
Det er ingen overdrivelse at sige,
at det har været landets værste uge siden 1939.
Den fred og enstemmighed, din far efterlod sig, er væk,
og vores ry for anstændighed og integritet i udenrigsanliggender
er knust.
Hvad er der?
Hertugen af Edinburgh er i røret, Deres Majestæt.
Du godeste, det var da nyt.
-Fra Ny Guinea. -Nå da.
-Undskyld mig. -Selvfølgelig.
-Hils fra mig. -Sig hej.
Hallo?
Hallo, Philip.
Hallo? Kan du høre mig?
Ja, jeg kan høre dig.
Jeg kan ikke høre dig.
Kan du høre mig?
Ja. Jeg kan høre dig.
Øh... hallo?
Elizabeth?
Kan du høre mig?
Philip.
Klar, sir.
Pokkers telefoner.
Derfor gider jeg dem ikke.
Samling på dækket til morgentale.
Rør, de herrer.
Vores eventyr er kun to uger gammelt,
og det har allerede ført os næsten 32.000 km,
mens vi besøger fjerne hjørner i verden
i et forsøg på at genoprette landets ry,
som for nuværende ødelægges af vores politikere.
Jeg vil takke jer alle for jeres professionalisme
og disciplin. I har alle været fantastiske.
Alle undtagen fodboldholdet...
...hvis sjuskede, hullede forsvar
og fraværet af en venstrefløjspiller
førte til det ret ydmygende nederlag til netop Seamen's Club
ved Port Swettenham.
Jeg vil også sige, hvis jeg må, hr. admiral...
Ja, sir.
Det har været skønt for mig personligt at være tilbage på havet.
Royal Navy har altid haft en særlig plads i mit liv og bestemt også i mit hjerte.
Der er få større glæder i livet end at tjene på et skib som dette her.
Derfor er det også hårdt at skulle rejse,
men jeg må flyve til Melbourne for at åbne OL,
hvor jeg må opføre mig pænt,
give hånd et par gange og klippe nogle bånd.
Det bliver et helvede, kan jeg forsikre jer om.
Jeg tæller minutterne, til I kommer og henter mig igen,
og vi kan fortsætte vores eventyr.
I mellemtiden må I opføre jer ordentligt,
holde formen...
...og ikke drikke alt øllet.
Tak, sir.
Godt klaret, drenge. Godt gået.
Sådan. Mange tak.
Godt klaret. Godt klaret.
Alt det her med Suez er så deprimerende.
Så læs ikke mere om det.
Jeg kan ikke lade være. Hvad tænkte de på?
-Skal vi se på tidsplanen? -Vil det muntre mig op?
Sandsynligvis ikke.
Jeg har fjernet nogle aftaler, men det er stadig ret hektisk.
Vi starter med et besøg i en uranmine i Northern Territory.
-Hurra. -Landbrugsparader i Sydney.
Så til British Empire Service League-konference i Canberra.
Og til sidste havefester ved Government House.
-Sjovt. -Men...
Jeg har skrevet en standardtale,
som du kan lære udenad og holde på turen.
Australien.
Alene navnet fremtryller romantiske billeder
af fremskridt, ambition og mulighed.
Det siges, at kendetegnet på en stor nation er den rejse,
den har udholdt på vejen til hæder.
Og hvilken rejse Australien har været på.
Det er altså udvindingsanlægget.
Siden europæiske opdagelsesrejsende nåede jeres kyster,
har I overlevet modgang og kriser.
Mindre selvstændige nationer havde vaklet og søgt støtte hos moderlandet
engang så nødvendig for deres styring.
Men Australien fortsatte.
Som dets grove og sommetider nådesløse landskab
viste Australien
sand styrke og sandt mod.
I har, beundringsværdigt
udviklet hver en del af jeres liv og kultur
og er på kun 200 år vokset til en unik og individuel civilisation,
som jeg er sikker på vil rangere blandt de største i verden.
Australien.
Strålende tale.
Godt gået.
Hun hedder Helen King.
29 år, skriver for The Age, en af de mest prominente aviser her.
Hun har bedt om at møde dig.
Lad os møde hende.
Hvorfor?
Til et interview.
Fravalgte vi ikke interviews?
Jo, men i hendes tilfælde gør jeg en undtagelse.
-Så du, hvordan hun kiggede på mig? -Ja.
Det er vist ikke indbildning. En gentlemans radar og alt det.
Nej.
Desuden har hun fulgt os på alle trin af turen. Nej...
Vi kan vist godt gå ud fra, at hun er en ven, ikke en fjende.
Bilen med Hans Kongelige Højhed Hertugen af Edinburgh
kører ud på den fine bane
her på den dejlige eftermiddag i Melbourne.
Folkemængden er henrykt, når de får første blik af hertugen,
som siges at nyde sit første ophold her i Australien.
Og nu tager Hertugen tager plads i den Kongelige Loge.
Jeg erklærer hermed De Olympiske Lege i Melbourne for åbne
og hylder den 16. Olympiade i moderne tid.
Han ser glad ud.
For en gangs skyld.
Hertugen smiler, mens dundrende bifald og tusindvis af tilråb...
-Meget glad. -...fra glade tilskuere
giver genlyd i det fyldte stadion.
Det kan du takke mig for. Det var min idé.
Jeg vidste, det var en god idé at lade ham brillere. Alene.
Sikket pragtfuldt øjeblik.
Ja. Tak, mor.
I det gamle Grækenland blev starten af Legene
varslet af opsendelse af brevduer og således også i dag.
Klar?
Ja.
-Mrs. Parker. -Ja.
-Denne vej. -Vent her.
Mrs. Parker. Hvordan kan jeg hjælpe?
Jeg vil gerne separeres fra min mand. Eller bedre endnu, skilles.
-Må jeg spørge hvorfor? -Fordi jeg aldrig ser ham.
Fravær er ikke nok til en skilsmisse.
Forsømmelse?
Heller ikke det. De skal bruge en af de tre store grunde:
Utroskab, urimelig adfærd eller sindssyge.
Jeg er ret sikker på, at utroskab er forekommet.
Vi skal bruge beviser.
Det bliver ikke nemt.
På grund af hans job.
Mike arbejder for Hertugen af Edinburgh.
Som hvad?
Hans privatsekretær.
Jaså.
Han er også hans nærmeste ven. De er stort set uadskillelige.
Er De nu sikker på det her?
En skilsmisse kan efterlade en kvinde ganske isoleret.
Det bliver måske bedre, hvis De holder ud.
Som regel er det det bedste for alle.
Græsset er sjældent grønnere...
Jeg kommer tilbage, når jeg har beviser.
-Tager du det smertestillende? -Ja.
Og det beroligende?
Ja, men det beroligende virker ikke.
Jeg må have noget stærkere.
Der findes intet stærkere.
BEROLIGENDE
Når det gælder farmakologi, er vi gået så langt, som vi kan.
Jeg har den største forståelse for Deres tilstand, hr. premierminister.
Og jeg forstår fuldt ud behovet for hvile,
men med de udfordringer, som landet nu står over for,
føler De så ikke et ansvar
for at udføre Deres pligter lidt længere?
Jeg spurgte lægen om det samme, men han insisterede.
Han mente, at jeg var på grænsen for, hvad man bør udholde.
Men landet er i sikre hænder.
Mr. Butler tager styringen i mit fravær.
Mr. Head er ansvarlig for troppernes tilbagetrækning i Egypten,
og mr. Macmillan har ansvar for den... økonomiske situation.
Økonomiske krise.
Hvor længe vil De være væk?
Ikke længe.
Få uger.
Men man kan vel altid nå Dem med kort varsel.
Det understreger jeg altid for mine privatsekretærer.
Jeg er væk, men Windsor er lige rundt om hjørnet.
Og også Norfolk.
County Durham, ikke?
Deres hjem.
Jamaica.
Deres hjem?
Hvor lægen mente, jeg skulle tage hen.
Specificerede han Jamaica?
Han specificerede solskin, tropisk solskin.
Han sagde, at mit liv kunne afhænge af det.
Hvad vil han mon udskrive for os andre, tror De?
Hr. premierminister.
Deres Majestæt.
Undskyld.
Du arbejder derinde, ikke?
På Thursday Club som servitrice?
-Hvem spørger? -Jeg hedder Eileen.
Har du et øjeblik?
Hvad kan jeg gøre for dig?
Du må gerne fortælle mig, hvad der foregår... indenfor.
-Er du en reporter? -Nej, intet i den stil.
Blot kone til et af medlemmerne og mor til hans børn.
Du kender ham måske. Han hedder Mike.
Der er så mange herrer.
Mike Parker.
Du kender ham, ikke?
Det ville Mike sørge for. Du er hans type.
En dag bliver du måske også gift,
og så håber jeg, at du vælger rigtigt.
Men hvis du ikke gør og møder en mand, der gør dig ulykkelig,
så vil jeg som kvinde ønske for dig,
at du kan forlade den mand ubesværet og smertefrit.
Så hvis der er noget, du kan fortælle,
som gør min afsked nemmere...
Beklager, mrs. Parker, men jeg ved intet om Deres mand.
Her er min adresse og mit telefonnummer.
Bare...
Hvis du skulle komme på noget.
-Vi skal bruge to martinier. -Så gerne.
Lily!
-Martin. -Har du et øjeblik, Michael?
Det er vigtigt.
Kom ind.
Jeg vil bede dig gennemgå det igen.
Ja. Rygtets ophav er ganske mystisk.
-Din søster... -Svigerinde.
...spiste frokost med sin tante, som lige havde tilbragt weekenden på...
Cholmondeley Castle.
Hvor en af de andre gæster var bridgepartner...
Tennis.
...til sagføreren, som Eileen Parker gik til.
Sådan var det vist.
Det er halve Storbritannien.
Og alle disse mennesker ved nu, at mrs. Parker søger skilsmisse?
Ja.
Det var uheldigt.
Det bliver svært at lægge låg på.
Og hvad er mrs. Parkers klagepunkter?
Forsømmelse, urimelig adfærd og...
...utroskab.
Blot en kones mistanker, intet konkret,
men en frokostklub blev nævnt,
hvor orlogskaptajn Parker og Hertugen af Edinburgh er...
Sig det ikke. Hyppige gæster.
De er faktisk medstiftere.
Hold øje med det her, Martin.
Et skarpt øje.
-Tre kopier, tak, Jane. -Så gerne.
Tak.
Sådan der.
Pas på, hvor De træder.
-Klar, sir? -Ja.
Hans Kongelige Højhed, Hertugen af Edinburgh.
-Tak, fordi De ville se mig. -Intet problem.
Bær over med mig, mens jeg gør det hele klar.
-Værsgo. -Tak.
-Jeg placerer bare en mikrofon her. -Kan jeg hjælpe?
Nej, ellers tak.
Det var vist det.
Jamen så... overlader jeg det til jer.
Tak, Michael. Sid ned.
Tak.
Klar, når du er.
Vi kan ikke rigtig begynde uden at kommentere
situationen i Egypten og den internationale reaktion.
Hvorfor ikke?
Kæmpestore demonstrationer på gaderne i London,
Eden bukker under for internationalt pres og kalder til våbenhvile.
Er det ikke en ret vigtig tid for Deres land?
Muligvis, men det vil jeg ikke kommentere,
for det er ikke min opgave.
Det gør medlemmer af den kongelige familie ikke.
Men De må have tænkt på det.
Selvfølgelig. Jeg er ikke en grøntsag, men...
mine tanker om den slags sager forbliver private.
Hvilken plads i verden giver det mon Storbritannien?
Jeg er sikker på, at Storbritannien klarer sig.
Her mener man, at Storbritannien er blevet ydmyget.
Jaså.
Som nogen med overraskende progressive synspunkter
må det bekymre Dem.
Har jeg progressive synspunkter?
Synes De ikke det?
Televisere kroningen?
Tale for modernisering?
Det er bare sund fornuft.
Hvis man er progressiv, vil man lave ændringer.
Lad os bare sige, at jeg tidligt lærte,
at det er klogt ikke at tage noget for givet.
De henviser til Deres familie.
Hvordan de måtte forlade Grækenland under revolutionen.
Deres bedstefar blev skudt, Deres far flygtede for at undgå det.
Ja. Korrekt.
Der er så meget, folk ikke ved om Dem.
Jeg kan forsikre dig om, at det er overdrevet.
-Sandheden er faktisk ret kedelig. -Kedelig?
Hvordan De flygtede fra Korfu i en appelsinkasse?
Og så en barndom i eksil, altid på flugt.
"Eksil" er for stærkt et ord.
Sådan var det for alle. Det måtte håndteres.
Men det kan ikke have været nemt.
Var det traumet ved at leve i eksil, der forårsagede Deres mors sygdom,
tror De?
Hvilken sygdom?
Den information, jeg har, er, at hun fik et sammenbrud.
Hun havde det ikke let.
Men hun håndterede det.
Men hun blev ført væk, ikke? Til en institution.
Og så forlod Deres far familien og stak af med sin elskerinde?
Jeg ved ikke, hvad du har læst, eller hvem du har talt med,
men både min mor og min far
spillede aktive roller i alle deres børns liv.
At De ikke så Deres far de sidste seks år af hans liv, passer altså ikke?
Hvis vi skal forblive venner, bør vi gå videre.
Fint.
Må jeg spørge Dem om Deres uddannelse?
Sir.
-Hvad med den? -Den var også ret usædvanlig.
Jeg gik på kostskole. Jeg kan ikke se det usædvanlige.
I et stykke tid, men så blev De taget ud og sendt i skole i Tyskland.
Fordi mine søstre boede der.
-Deres nazi-søstre. -For guds skyld.
En af dem var gift med en af Hitlers personlige venner.
Jeg gik i tysk skole mindre end et år, før jeg vendte tilbage til Storbritannien.
Hvad vil du frem til? Det er ganske klart, hvilken side jeg var på.
Mine meritter i krigen taler for sig selv.
Deres baggrund er mere interessant og indviklet, end folk forestiller sig.
-Forestiller de sig noget? -Folk er nysgerrige.
Her er denne elegante, flotte mand,
som går ved siden af verdens mest berømte kvinde.
Hvem er han?
Jeg vil ikke skuffe dig,
men han er bare en almindelig mand,
med hvad der udefra sikkert ligner et bizart liv,
men indefra er det ikke anderledes end nogen andens.
Jeg tror ikke, at der er noget ved Dem, der er som nogen anden.
Fra en tidlig alder var De reelt set forældreløs,
Deres yndlingssøster, Cecile, også nazist, døde i et flystyrt...
Vi bør nok gå videre.
Hvordan påvirker det en mand?
Det er den slags trauma, som uden tvivl påvirker,
hvordan Deres egne børn og den fremtidige konge opdrages.
Det er nok.
Folk har ret til at vide noget om deres ledere, synes De ikke?
Især dem, der ikke kan forkastes ved frie og rimelige valg.
Lad aldrig min forfængelighed forråde mig igen.
For pokker.
For pokker!
8953 Kensington. Hallo?
Vi mødtes...
...nogle få gange.
Forskellige steder.
Bagefter fortalte han mig om sit job.
Sin omgangskreds.
Han nævnte aldrig en kone.
Eller børn.
Jeg er ked af det.
Hvis du er ked af det og vil gøre mit liv lidt nemmere...
Selvfølgelig.
Du må komme med en officiel erklæring og vidne i retten.
Det kan jeg ikke. Jeg mister mit job, mit ry.
-Det kræver loven. -Nej.
Nej.
Så hvorfor ringede du og gik med til at komme i dag?
For at uddybe mine mareridt?
Jeg beklager.
Mine kilder fortæller nu, at mrs. Parker har taget en servitrice
fra Thursday Lunch Club med til sin skilsmisseadvokat.
Servitricen har vist ikke givet konkrete beviser.
Blot forlydender.
Men de nærmer sig.
Det her må ikke komme videre, Martin.
Nej.
Hvis mrs. Parker får sin skilsmisse,
vil aviserne antage urimeligt,
at noget, som orlogskaptajn Parker har gjort,
har Hertugen af Edinburgh også gjort.
Vi vil ikke have ord som "utroskab" og "skilsmisse" svirrende.
Nej.
Uanset om anklagerne er sande eller ej,
ville det spolere det kongelige ægteskabs integritet
og bringe hele monarkiet i fare.
Nogen forslag?
Stå rør!
Vores voksne pligter er overstået.
OL er officielt i gang, hvilket betyder,
at vi nu kan komme videre med det vigtige: vores tur.
Vi har ni uger fra nu af og til vores hjemkomst.
På den tid skal vi besøge de fjerneste dele af Commonwealth,
men det glæder mig at sige, at i den tid er vi foruden reportere.
Vi er foruden fotografer.
Vi er ude af hele verdens øjesyn!
Og med det i tankerne har Michael et forslag.
Tak. Ja, d'herrer.
Ja, jeg vil gerne foreslå noget lidt usædvanligt.
Noget, jeg er ret sikker på, at ingen af os har prøvet:
En konkurrence i at gro skæg.
Særlig dispensation er blevet givet til det dusin mænd,
som allerede har skæg, til at barbere dem af og fungerer dommere
over vores indsats.
Ja!
-Hip, hip. -Hurra!
-Hip, hip. Hurra. -Hurra!
Det er ikke noget, I ikke har set før.
Vi kan ikke se det nu, Bill.
Højere magter har besluttet,
at de vil have dig til at holde en juletale.
Hvad? For hvem? Mændene om bord?
Nej. For den halve milliard, som statsforbundet består af.
Fra Chamberlains kontor. En tale fra dig
som sidestykke til Dronningens juletale.
1.000 ord, gerne i en opløftende tone og med en kristen fornemmelse.
Med så mange referencer som muligt
til vigtigheden af familie og ægteskabets hellighed.
Og hvis jeg ikke vil?
Der er ingen bestemmelser for,
at du må have en mening om det eller noget andet.
På grund af anciennitet
bliver Deres tale holdt som nummer to på det sædvanlige tidspunkt, kl. 15.
Men morgenen efter juleaften
vil Hertugen af Edinburgh være i Graham Land,
hvilket er på den Antarktiske halvø, som er ti timer efter os,
så han skal op ved daggry for at holde sin tale.
Må jeg spørge, hvorfor han holder tale?
Deres Majestæt?
Det er ikke sædvane, vel?
Nej, det er usædvanligt.
Tanken var vist, at når Deres Majestæt og Hans Kongelige Højhed
ikke er blevet set sammen offentligt så længe,
hvis I så bliver hørt sammen...
Jeg forstår. Det kan forsikre folk om, at alt er i orden.
-Så langt vil jeg ikke gå. -Det vil jeg.
Og jeg synes, det er en god idé.
Tak, Michael.
Må jeg spørge, bare af nysgerrighed...
Hvad er den længste periode, du og Lady Adeane har været adskilt?
Tre uger, tror jeg.
Jaså. Og vil du sige, at I trives eller lider under adskillelsen?
Vi er ikke glade for det.
Især Helen mener, at ikke meget godt kommer af,
at et par er adskilt. At en mand og kone bør være sammen.
Ja, selvfølgelig.
Deres Majestæt.
-Brown? -Ja, sir?
Hvad er der?
Australsk flådepatruljebåd, HMAS Warreen, har udsendt et nødopkald.
De fandt en fiskerbåd, som drev rundt i flere dage.
En overlevende forsøgte at reparere skroget.
Han er kvæstet og har muligvis en punkteret lunge.
Warreen har ikke en læge om bord.
-Manden er døende. -Er vi det nærmeste skib?
Der er en fransk fragtbåd 5 km længere ude.
Vi er det nærmeste skib.
Sæt kursen.
Vend om.
Ændrer kurs.
90 grader.
Hejs.
Op. Han kommer op.
Forsigtigt.
Remme.
Rør.
Vi fiskede ham op af vandet nær hans båd.
Resten af besætningen må være druknet.
Ingen skibsjournal.
Vi ved ikke, hvem han er, eller hvorfra.
Det er også lige meget.
Han var kaptajn på et skib. Kun det tæller.
Han er en af os.
Øjeblikkeligt. Væske. Nu.
Det kan ikke komme på tale.
Hvorfor?
Vi har en streng tidsplan som del af en officiel tur.
Og at sejle manden tilbage til, hvor han kom fra,
ville være i den modsatte retning.
Det ville koste os flere dage, måske en hel uge.
Den tid kan vi indhente.
Han var heldig, at vi reddede hans liv.
Vi sætter ham bare af ved næste destination.
Han bliver unødvendigt fjernet fra sit hjem.
Han vil være i et fremmed land med et fremmed sprog.
Væk fra sin familie.
Ikke mit problem.
Et skib med mindre vigtige pligter havde måske tid til...
...rørstrømsk velgørenhed.
Vi har udført vores vigtige pligter og er på vej hjem.
Vi er reelt set et glorificeret krydstogtsskib
med en overflod af brændstof og tid tilovers.
Sir, min beslutning som flagofficer er nej.
Og min beslutning, som flådeadmiral, er, at vi gør det.
Der er kun en person, som bestemmer på skibet.
Det er flagofficeren.
Det har De nok lært i Deres flådetræning, hvis De kan huske den.
Jeg kan godt huske min flådetræning.
Jeg bemandede kommandoposter på torpedojagere i krigen.
Den samme krig, som jeg tror, du tilbragte på kysten.
Jeg har aldrig misbrugt mine privilegier, og det gør jeg ikke nu,
men det er Den Kongelige Yacht.
Jeg er her som repræsentant for kronen,
og jeg siger, at vi sejler den mand hjem.
Mine kære venner, efter 20 begivenhedsrige uger til søs,
hvor vi besøgte fem kontinenter
og tilbagelagde mange tusinde kilometer,
kan jeg med glæde fortælle, at vi gemte det største eventyr til sidst.
Royal Yacht Britannia blev til et redningsskib,
da vi fiskede en havareret sømand op af vandet.
Vores fantastiske kirurger opererede ham,
og så sejlede vi ham tilbage til sit hjem, familie og folk.
Og sikket folk.
Sikken familie.
Sikket hjem.
Skulle I medlemmer af Thursday Club blive trætte
af jeres farveløse og tomme liv i London,
foreslår jeg en flytning til ø-nationerne, som omgiver Tonga.
Tættere kommer man næppe Paradis på Jorden.
"Vi har aldrig modtaget sådan en velkomst...
...eller spist så godt.
Aldrig har jeg oplevet sådan en villighed til at sætte sig selv fri og nyde det.
Og ingen steder på Jorden,
og vi har på dette tidspunkt besøgt stort hver en tomme,
har vi mødt så smukke kvinder."
"Det har i sandhed været de mest bemærkelsesværdige dage.
Og det er med den største modvilje...
...at vi efter tre dage her må rive os selv herfra.
Alle, ikke en smule, men i høj grad forelskede."
Det er din mands håndskrift, ikke?
Du skulle bruge beviser.
Det er ikke en kongelig tur, de er på.
Det er en fem måneder lang polterabend.
Horer i alle havne.
Held og lykke.
Tak.
Glædelig jul.
-Goddag. Tak. -Gudskelov.
Godt, I to.
Godt...
Tak.
Edward.
Skønt at se dig.
Skrevet den endnu?
Nej.
Jeg venter på inspiration.
Må jeg foreslå nogle banaliteter om julen og Commonwealth?
Det vil de have mig til at sige. Men hvad vil jeg sige?
Ja.
-Har du det? Radiostationen. -Næsten, sir.
Hvor er Philip?
-Graham Land, så vidt jeg ved. -Hvor er det?
Hvor ligger Graham Land?
Antarktis, ikke?
Er det nord eller syd?
-Nord. -Nej, mor. Det er syd.
Ved nogen det?
Ja, for Nordpolen er nord,
og så er Antarktis ikke-nord, ikke, Dickie?
Hvad er "ikke-nord"?
Kom.
-Så er det nu. -Godt.
Deres Majestæter, Deres Kongelige Højheder.
Og nu en julebekendtgørelse fra Hans Kongelige Højhed
Hertugen af Edinburgh.
Godmorgen.
Det her er Britannia.
Jeg taler til jer fra kanten af det sydlige Stillehav.
59 grader syd og 60 grader vest.
I må vende globen på hovedet for at finde det her sted.
Nogle af os om bord den Kongelige Yacht føler os lidt på hovedet,
da vi aldrig har været så langt væk hjemmefra.
Stedets afsides beliggenhed giver en en mulighed for at tænke...
...på sit eget liv, sin egen levemåde.
Vi har rejst verden rundt og set alle slags stammer,
samfund og kulturer.
Vi har drøftet, hvilke steder har de bedste systemer
af regering eller retfærdighed eller de mest interessante religioner.
Og vi er blevet imponeret over så meget af, hvad vi har set.
Det har fået os til at kigge på vores egne liv...
...og måden, vi lever på.
Det, vi tager for givet.
Er det virkelig Philip? Det er ikke en slags Philip-imitator?
Hvorfor?
Han lyder bare så sær. Så anderledes.
Og her er jeg, næsten 16.000 km fra London
omgivet af det tomme vand...
Det er et godt liv om bord på et skib, men det kan være ensomt.
Vi er mænd i fællesskab...
...men vi står alle alene.
Jeg blev bedt om at sige, at de er klar.
Ja.
Nogle sidste ændringer?
-Noget i den stil. -Kan jeg hjælpe?
Nej. Tak.
Signalstyrken er god.
Jeg vil da ikke...
Kan vi ikke få lidt fart på?
Alt er parat hos Broadcasting House.
Vi er klar til Dem.
Ja.
Glædelig jul.
Glædelig jul, Deres Majestæt.
Folket i Storbritannien og Commonwealth kan nu lytte til stemmen
af Hendes Majestæt Dronningen.
Tak. Deres Majestæt.
Endnu en gang er budskaber om julehilsner blevet udvekslet i hele verden...
...båret på de usynlige vinger
af det 20. århundredes teknologi.
Og af de mange budskaber fra alle Commonwealths hjørner
har ingen givet os større glæde
end at høre dem fra min mand...
fra det fjerne og ensomme sted i Antarktis.
Til ham siger jeg...
...fra alle medlemmerne af din familie, som er samlet her i dag,
ønskes du det allerbedste om bord Britannia.
En meget stor og samlet familie venter på dig her...
...og vil altid vente på dig, hvor end du er.
Jeg vil udtrykke min taknemmelighed til de mænd og kvinder i Commonwealth,
hvis indsats i vores fantastiske byer...
Husk, at du altid har en familie.
Der er du.
Er alt i orden?
Fint.
Hendes tale.
Hvad med den?
Rørende. Uventet rørende.
Den overraskede mig.
Jeg må endda indrømme, at jeg har en smule...
Hjemve?
Ja.
Jaså.
Tekster af: Anna Rask