EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Kjære Baron...
Kom igjen, gutter!
Kjære medlemmer...
Sir!
Vi er godt i gang med rundreisens første etappe.
På stedet hvil.
Hertugen og jeg fløy kongeskipet i møte i Mombasa.
Derfra satte vi kursen mot Ceylon, via de himmelske Seychellene.
Siden gjennom de vakre Malaystatene, og videre til Ny-Guinea.
Hertugen foretrekker idrett og konkurranse fremfor høytidelige middager og taler,
så hvor enn vi ferdes, har vi vår egen mini-olympiade.
Kom igjen, gutter!
Vi har flere atleter om bord: løpere, roere, fotballspillere.
Nesten overalt har vi seiret over lokalbefolkningen.
Men på Ny-Guinea er jeg redd vi til slutt fant våre overmenn.
Kom deg opp!
Men heldigvis kan vi ty til cricket...
Kom igjen, Aldrich!
...der vi kan regne med å sikre oss vår hevn...
Bowlet!
-Se så! -Ja da!
...primært siden cricketsporten aldri tidligere har eksistert på Ny-Guinea.
Om kvelden fortsetter eventyrene.
Under tidligere kongelige rundreiser der dronningen var til stede,
bød kveldene på høflige tilstelninger med eksemplarisk oppførsel fra samtlige.
"Men ikke denne gangen!
Philip vet som kjent å jobbe like hardt som han fester,
og lar aldri noe komme i veien for en sjanse til å more seg.
Og på Ny-Guinea, viser det seg, finnes det ikke noe slikt som utroskap!
Det forventes at mannfolk slår seg løs.
Innen rundreisen er omme, tror jeg alle vil være i stand til å bedømme
hvor de flotteste kvinnene i verden stammer fra.
Her og nå kan jeg imidlertid kunngjøre
at kvinnene på Ny-Guinea er søtere enn de på Ceylon, og kan måle seg med Malayas!
Jeg deler disse hemmelighetene med dere i god tro.
Opplysningene må, som alle Torsdags- klubbens avsløringer, forbli hemmelige.
90 % av skipets offiserer er gift og ville drept meg om de visste hva jeg skrev!
Her hersker strenge konfidensialitetskrav.
Det som skjer på rundreisen, forblir på rundreisen!
Men vær trygge på at jeg skal holde dere underrettet om våre forestående eventyr.
Det aner meg at dette vil bli en betydningsfull og begivenhetsrik reise.
Med hilsen deres trofaste medlem, Mike!"
RETTFERD, IKKE KRIG INGEN KRIG OVER SUEZ!
Vi satte vår lit til de herskende klasser.
Vi la dette storslåtte land i deres hender.
Og hva gjorde de?
Hvordan gjengjeldte de vår tillit?
Ved å lede oss inn i en ulovlig krig under falske foregivender!
En skammelig og løgnaktig vanskjebne!
Mordere!
Du! Hva har du å si til det? En forbannet skandale!
Dere styrter oss i avgrunnen! Drittsekker!
BRITENE YDMYKET
Invasjonen var en katastrofe.
FNs hovedforsamling er på krigsstien, og det samme er amerikanerne.
Statsministeren hadde derfor ikke noe annet valg
enn å gi ordre om umiddelbar våpenstillstand og tilbaketrekning.
-Uten å ha gjenerobret Suezkanalen. -Korrekt.
-Det hele var altså forgjeves? -Nei, verre enn som så.
Økonomisk sett har belastningen på valutareservene vært så overveldende
at vi står overfor et massesalg av pund sterling.
Energiressursene er det like dårlig fatt med.
Det rapporteres om panikkhandling ved bensinstasjonene, og...
Vi formoder at det blir nødvendig med rasjoner på brensel når vinteren kommer.
Det er ikke å overdrive å kalle dette den verste uken landet har opplevd siden 1939.
Den fred og samstemmighet som din kjære far etterlot seg, er borte,
og vårt omdømme av ærbarhet og hederlighet innen utenrikssaker
er lagt i grus.
Hva gjelder det?
Hertugen av Edinburgh er på telefonen, Deres Majestet.
Det var noe nytt!
-Han ringer fra Ny-Guinea, ma'am. -Å!
-Ha meg unnskyldt. -Ja, selvsagt. Hils ham så meget.
Hallo?
Hallo. Hallo, Philip.
Hallo? Kan du høre meg?
Ja da, jeg hører deg.
Jeg hører deg ikke. Hører du meg?
Ja. Jeg hører deg!
Du... hallo?
Elizabeth?
Hører du meg?
Philip!
Da er vi klare, sir.
Pokkers telefoner.
-Hersens greier. -Det er derfor jeg ikke gidder!
Alle samles på dekk for morgentalen.
På stedet hvil.
Eventyret vårt har vart i knappe to uker,
men har allerede tatt oss med på en 32 000 km lang ferd
til verdens mest avsidesliggende hjørner...
i et forsøk på å bedre fedrelandets rykte, som for tiden spoleres av våre politikere.
Jeg vil få takke hver og én av dere for deres profesjonelle holdning og disiplin.
Dere har alle vært fremragende. Det vil si, med unntak av fotballaget...
...hvis puslete, upålitelige forsvarsspill og mangel på en dugelig venstrefot
besørget et temmelig ydmykende nederlag for sjømannsforeningen i Port Swettenham!
Jeg vil også gjerne si, om jeg får lov, admiral...
Ja, sir.
Det var vært vidunderlig for meg, på et personlig plan, å være tilbake på havet.
Den kongelige marine har alltid hatt en helt spesiell plass både i mitt liv
og i mitt hjerte.
Det er få nytelser i livet som overgår å tjenestegjøre på et skip som dette.
Av den grunn er det også vanskelig for meg å dra, men det må jeg like fullt,
og fly til Melbourne for å innlede OL-et, der jeg vil måtte oppføre meg skikkelig,
håndhilse på en del og klippe over noen bånd.
Det vil bli skrekkelig, det kan jeg forsikre dere om.
Jeg vil telle minuttene til dere kommer og henter meg, og vi kan fortsette eventyret.
I mellomtiden må dere oppføre dere, holde dere i form,
og la være å drikke opp all ølen.
Takk skal De ha, sir!
Godt jobbet, gutter, og godt jobbet, sjef. Gode greier. Tusen takk skal dere ha!
Godt gjort, godt gjort.
Dette Suez-opplegget er så nedslående.
BRITENE YDMYKET
La være å lese om det, da.
Jeg klarer ikke la være. Hva tenkte de på?
-Skal vi gå gjennom timeplanen? -Vil det muntre meg opp?
Antagelig ikke, nei.
Jeg har sløyfet alt jeg kan, men det blir fortsatt hektisk.
Vi begynner med besøket i uranminene i Nordterritoriet.
-Jippi. -Så jordbruksparaden i Sydney,
før konferansen for imperiets tjenestegjørende i Canberra,
og til slutt hagefesten i generalguvernørens bolig.
Men jeg har komponert en standardtale du kan lære utenat lik en beostær,
og fremføre ved samtlige stopp på rundreisen.
Australia...
Bare navnet maner frem rike forestillinger om fremgang, ambisjoner og muligheter.
Det som kjennetegner enhver stor nasjon, er reisen den har måttet utstå
i sin streben etter storhet.
Og hvilken reise Australia har foretatt!
Så dette er altså smeltehytten!
Siden de europeiske oppdagelsesreisendes tid har dere måttet tåle motgang og krise.
Mindre selvstendige nasjoner ville vaklet, og bedt om støtte fra det moderland
som la grunnlaget for deres styresett. Men Australia kjempet seg videre.
Liksom sitt ulendte og tidvis ubarmhjertige landskap
har Australia vist sann styrke og sann dugelighet.
Dere har på beundringsverdig vis
tilvirket alle aspekter ved deres livsførsel og kultur.
På bare 200 år har dere utviklet dere til en unik og særpreget sivilisasjon,
som jeg er sikker på vil hevde seg blant de største verden har sett.
Skål for Australia!
Storartet tale.
Godt gjort.
Hun heter Helen King.
Hun er 29 år og skriver for The Age, en av landets mest fremtredende aviser.
Hun har bedt om å få treffe deg.
Så la oss treffe henne.
For hva da?
Et intervju.
Vi besluttet da å ikke gi noen?
Jo, men i hennes tilfelle føler jeg for å gjøre et unntak.
-Så du hvordan hun så på meg? -Ja.
Jeg tror ikke jeg innbiller meg ting. Herremannens sjette sans, vet du.
Nei.
For ikke å glemme at hun har fulgt i hælene på oss hele reisen.
Jeg tror vi trygt kan formode at hun her er en venn, ikke en fiende.
Bilen som Hans Kongelige Høyhet Hertugen av Edinburgh sitter i,
kjører nå ut på den storslagne røde banen, denne deilige ettermiddagen i Melbourne.
Publikum er i ekstase idet de får sitt første glimt av hertugen,
som etter sigende nyter sitt opphold her i Australia til fulle.
Nå er tiden nesten inne, og hertugen er i ferd med å ta plass i kongelosjen.
Jeg erklærer med dette De olympiske leker i Melbourne for åpnet...
...og markerer derved den 16. olympiaden i moderne tid.
Han virker tilfreds.
For en gangs skyld.
Hertugen smiler, idet rungende applaus og tusener av hurrarop fra tilskuerne...
-Ja. Meget tilfreds. -...gir gjenlyd i et tettpakket stadion.
Du har meg å takke. Det var min idé.
Jeg visste det var en god idé å la ham briljere. På egen hånd.
Hvilket praktfullt øyeblikk!
Ja, takk for det, mamma.
I antikkens Hellas ble lekenes åpning forkynt ved et stort slipp av brevduer,
og i dag likeså.
Klare?
-Ja. -Ja.
-Mrs. Parker? Denne veien, takk. -Vent her.
Mrs. Parker. Hva kan jeg gjøre for Dem?
Jeg vil gjerne ta ut separasjon fra min ektemann. Aller helst skilsmisse.
-Tør jeg spørre på hvilket grunnlag? -Det faktum at jeg aldri ser ham.
Fravær er ingen rettslig grunn til skilsmisse.
Forsømmelse?
Ei heller det, er jeg redd. De må ty til en av de tre store:
utroskap, urimelig oppførsel eller galskap.
Jeg er ganske sikker på at det har forekommet utroskap.
I så fall vil vi trenge bevis.
Det blir ikke enkelt. På grunn av jobben hans.
-Mike jobber for hertugen av Edinburgh. -I hvilken egenskap?
Hans privatsekretær.
Jeg forstår.
Han er også hans nærmeste venn. De er nærmest uadskillelige.
Er De helt sikker på dette? En skilsmisse kan gjøre en kvinne temmelig avsondret.
Kanskje situasjonen vil bedre seg om De bare holder stand.
Jeg pleier å mene at det er den beste løsningen for alle parter.
Gresset blir sjelden grønnere.
Jeg kommer tilbake når jeg har bevis.
-De går på petidin? -Ja.
Og pentobarbital?
Ja, det gjør jeg, men det har ingen effekt!
Jeg trenger noe sterkere.
Men det finnes ikke noe sterkere.
PENTOBARBITAL
Vi har tøyd grensene så langt vi kan, innen legemidler.
Jeg har den største medlidenhet med din sykdom, statsminister.
Og jeg forstår vitterlig behovet for hvile...
...men tatt i betraktning de utfordringer som nå rammer landet,
føler du ikke at du har et ansvar for å gjennomføre dine plikter en stund til?
Jeg stilte legen samme spørsmål, ma'am, men han insisterte.
Han mente jeg nærmet meg grensen for menneskelig utholdenhet.
Men landet vil være i trygge hender.
Mr. Butler vil ta over ledelsen i mitt fravær.
Mr. Head vil ha overoppsyn med uttrekningen av troppene våre fra Egypt,
og Mr. Macmillan vil ha overoppsyn med den... økonomiske situasjonen.
Den finansielle krisen.
Hvor lenge ser du for deg å være borte?
Ikke lenge, ma'am.
Noen få uker.
Om nødvendig er det vel mulig å få tak i deg på kort varsel.
Det er noe jeg understreker overfor mine privatsekretærer.
Ja, jeg er bortreist, men Windsor er faktisk ikke langt unna.
Det samme med Norfolk.
Grevskapet Durham, stemmer ikke det?
Familiehjemmet ditt.
Jamaica, ma'am.
Familiehjemmet ditt?
Dit doktoren mente jeg burde dra.
-Og han nevnte spesifikt Jamaica? -Han nevnte solskinn og tropevarme.
Han mente det måtte til for å redde livet mitt.
Hva ville han foreskrevet resten av oss, tror du?
Statsminister.
Deres Majestet.
Unnskyld! Unnskyld!
Du jobber der inne, gjør du ikke?
Ved Torsdagsklubben, som servitrise?
-Hvem vil vite det? -Jeg heter Eileen. Har du et øyeblikk?
Hva kan jeg hjelpe deg med?
Jeg vil du skal fortelle meg hva som foregår... der inne.
-Er du journalist? -Nei, ikke noe slikt.
Jeg er konen til et av medlemmene, og mor til barna hans.
Du vet kanskje hvem han er. Mike.
Det er så mange herrer der.
Mike Parker.
Du kjenner ham, gjør du ikke?
Det hadde Mike garantert sørget for. Du er hans type.
En dag kommer du også til å gifte deg, og jeg håper inderlig at du velger rett mann.
Men om du ikke gjør det, og du skulle møte en mann som gjør deg ulykkelig,
så ønsker jeg, som kvinne, at du skal kunne forlate den mannen på en enkel
og smertefri måte.
Så om du kan fortelle meg noe som vil forenkle prosessen med å forlate ham...
Jeg beklager, Mrs. Parker, men jeg vet ingenting om mannen Deres.
-Her er min adresse og telefonnummer... -Unnskyld meg, jeg må forbi her.
I tilfelle du skulle komme på noe.
-Vi trenger to martinier til. -Skal bli.
Lily!
-Martin. -Har du et øyeblikk, Michael?
Jeg tror det er viktig.
Kom inn.
Jeg må be deg gå gjennom det hele én gang til.
Ja, opphavet til dette ryktet er temmelig innfløkt.
-Søsteren din... -Svigerinnen min.
...spiste lunsj med sin tante, som nylig hadde tilbrakt en langhelg ved...
Cholmondeley slott.
Der en av de andre gjestene pleier å spille bridge...
Tennis.
...sammen med advokaten som var blitt oppsøkt av Eileen Parker.
Jeg tror det var alle.
Det er halve Storbritannia.
Og alle disse menneskene er nå klar over at Mrs. Parker har søkt om skilsmisse.
Ja.
Det er uheldig. Det blir vanskelig å legge lokk på.
Og hva er Mrs. Parkers anklagepunkter?
Forsømmelse, urimelig oppførsel og...
...utroskap.
Bare en hustrus mistanker, ingenting håndfast.
Men man henviste til en navngitt lunsjklubb,
der orlogskaptein Parker og hertugen Edinburgh er...
Ikke si det. Hyppige gjester.
Nei, blant grunnleggerne.
Hold oppsyn med dette for meg, er du snill, Martin. Nøye oppsyn.
-Tre karbonkopier av dette, Jane. -Skal bli.
Takk.
-Vær så god. -Frue.
-Vær forsiktig. -Takk.
-Klar, sir? -Absolutt.
Hans Kongelige Høyhet, Hertugen av Edinburgh.
-Takk for at De gikk med på å treffe meg. -En glede.
Bare gi meg et øyeblikk til å legge fra meg sakene og gjøre alt i stand.
-Vær så god. -Takk.
-Jeg plasserer mikrofonen her. -Kan jeg hjelpe?
Nei, det går fint, takk.
Jeg tror det var alt.
Men da... Da overlater jeg resten til dere.
-Takk skal du ha, Michael. Slå Dem ned. -Takk.
De må bare ta fatt.
Vel, vi må nesten begynne med en kommentar til situasjonen i Egypt,
og verdenssamfunnets tilsvar til denne.
Hvorfor det?
Voldsomme demonstrasjoner i Londons gater,
Eden som gav etter for internasjonalt press og beordret våpenhvile.
Dette er da en avgjørende stund for landet Deres?
Mon det, men jeg tenker ikke å gi noen kommentar.
Hvorfor ikke?
Det er ikke slikt medlemmer av kongefamilien befatter seg med.
-De må ha gjort Dem noen tanker rundt det. -Så klart, jeg er da ingen grønnsak.
Men mine tanker rundt slike spørsmål er og blir en privatsak.
Mon tro hva dette vil bety for Storbritannias posisjon.
Jeg tror Storbritannia vil klare seg fint.
Her til lands er man av den oppfatning at Storbritannia er blitt offentlig ydmyket.
Som en med overraskende fremskrittsvennlige syn
lar De Dem nok bekymre.
-Har jeg fremskrittsvennlige syn? -Synes De ikke det selv?
Å kringkaste kroningsseremonien? Tale moderniseringens sak?
Det er bare sunn fornuft.
Om man nå er innstilt på fremskritt og endringer.
La oss bare si at jeg tidlig fikk lære at det ikke er lurt å ta noe for gitt.
Nå sikter De til Deres familie.
De som måtte forlate Hellas under revolusjonen.
Deres bestefar ble skutt, og Deres far flyktet for å unngå å bli skutt.
Ja, det stemmer.
Ja, det er svært meget folk ikke egentlig vet om Dem.
Vær De trygg, det er blitt utbrodert til fulle.
-Sannheten er langt mindre spennende. -Mindre spennende?
At De selv flyktet fra Korfu i en appelsinkasse?
Så en barndom i eksil, alltid på flyttefot.
"Eksil" blir for sterkt, for ladet. Det var en felles realitet vi avfant oss med.
Det kan umulig ha vært lett.
Var det traumer avledet av et liv i eksil som forårsaket Deres mors sykdom?
Hvilken sykdom?
Ifølge mine opplysninger opplevde hun et sammenbrudd.
Det var ingen enkel situasjon for henne.
Men hun avfant seg med den.
Men hun ble innlagt, ble hun ikke? På en institusjon?
Så stakk Deres far av med sin elskerinne?
Jeg vet ikke hva De har lest eller hvem De har snakket med,
men både min mor og min far var svært til stede i alle sine barns liv.
Men De så ikke Deres far de siste seks årene han levde?
Om dette skal forbli vennskapelig, burde vi skifte tema nå.
La gå.
Får jeg spørre Dem om Deres utdannelse?
"Sir".
Sir.
-Hva lurer De på? -Den var også uvanlig.
Jeg gikk på en britisk internatskole, det er ikke så uvanlig.
I noen år, men siden ble De sendt på skole i Tyskland.
-Fordi søstrene mine bodde der. -Nazisøstrene Deres.
Hvorav en var gift med en svært nær venn av Hitler.
Jeg ble i Tyskland i under et år, før jeg dro Storbritannia igjen.
Hvor vil De? Det er åpenbart hvilken side jeg stod på; mine krigsmeritter sier sitt.
Bakgrunnen Deres er langt mer interessant og sammensatt enn folk tenker seg.
-Og hva tenker de seg? -Jeg tror folk er nysgjerrige.
De ser denne frapperende, kjekke mannen,
spaserende ved siden av verdens mest berømte kvinne.
Hvem er han?
Jeg hater å måtte skuffe Dem...
...men han er faktisk en helt vanlig mann,
med det som utenfra må fremstå som et nokså merkelig liv,
men som på innsiden ikke er særlig forskjellig fra noen andres.
Jeg tror ikke det er noe ved Dem som ligner noen andre.
Fra barnsben av var De praktisk talt foreldreløs.
Deres yndlingssøster, Cecile, også hun nazist, døde i en flyulykke.
-Nå bør vi virkelig skifte tema. -Hva slags innvirkning må det ha hatt?
Slike traumer legger utvilsomt visse føringer for hvordan Deres egne barn,
-og landets fremtidige konge, vokser opp. -Det holder!
Jeg synes folket har rett til å kjenne sine ledere.
Spesielt de som ikke kan avsettes gjennom frie og rettferdige valg.
La meg aldri rive med av min egen forfengelighet igjen.
For svarte!
Svarte!
De har kommet til Kensington 8953?
Vi møttes...
...noen få ganger.
På ulike steder.
Etterpå fortalte han meg om jobben sin.
Hvem han pleier omgang med.
Han nevnte aldri noen kone.
Eller barn.
Jeg er så lei for det.
Om De virkelig er lei for det, og ønsker å gjøre livet enklere for meg...
Selvfølgelig.
De må komme med en offentlig uttalelse og avgi vitneforklaring i retten.
-Da mister jeg både jobb og omdømme. -Jeg er redd det er det loven krever.
Nei!
Nei.
Så De ringte og gikk med på å komme hit i dag med nøyaktig hva til hensikt?
Å gi meg mer livaktige mareritt?
Jeg er lei for det.
Mine kilder kan fortelle
at Mrs. Parker har involvert en servitrise fra klubben i skilsmisseforhandlingene.
Jeg formoder at servitrisen ikke har bidratt med noen konkrete bevis,
-bare løse rykter. -Men vi begynner å nærme oss noe.
Vi kan ikke la dette gå lenger enn det alt har gjort, Martin.
Nei.
Om Mrs. Parker lykkes med å sikre seg skilsmisse,
vil avisene snart trekke den ikke urimelige slutning
at alt orlogskaptein Parker må ha begått, tilfaller hertugen av Edinburgh likeså.
Vi ønsker ikke at det skal tales i ordelag av "utroskap" og "skilsmisse".
Nei.
Uavhengig av om beskyldningene medfører sannhet,
kan de bryte ned selve grunnvollen for det kongelige ekteskapet
samt sette hele monarkiet i fare.
Noen idéer?
På stedet hvil!
Våre voksenplikter er med dette overstått, og De olympiske leker er offisielt i gang,
hvorpå vi igjen kan ta fatt på det viktigere anliggendet: rundreisen vår!
På de ni ukene forut for vår hjemkomst
skal vi besøke de fjerneste avkroker av samveldet.
Det gleder meg å meddele at vi i den tiden vil være uten selskap av journalister!
Og uten selskap av fotografer!
Vi vil befinne oss utenfor verdens søkelys!
Og i den anledning har Michael et forslag å komme med.
Takk. Ja, mine herrer, jeg vil gjerne få foreslå noe litt utenom det vanlige,
som jeg er sikker på at ingen av oss har deltatt i før: en skjeggvekst-konkurranse!
Det er gitt ekstraordinære fritak til dem blant mannskapet som allerede har skjegg,
fra å barbere av seg disse, og de skal bedømme innsatsen til resten av oss.
Ja da!
-Hipp, hipp... -Hurra!
Hipp, hipp... hurra!
-Ikke noe du ikke har sett før! -Vi har saktens sett nok nå, Bill.
De umåtelig kloke overhoder har nå besluttet
at de vil ha deg til å holde en juletale.
Hva behager? Til hvem da, mennene om bord?
Nei. Til den halve milliarden mennesker som utgjør Samveldet av nasjoner.
Med hilsen hoffmarskalken. Din juletale skal være et motstykke til dronningens.
Ett tusen ord, fortrinnsvis med en oppbyggelig tone og kristen grunntanke,
der du hyppig fletter inn betydningen av familie og ekteskapets ukrenkelighet.
Og hva om jeg ikke vil?
Jeg er redd det aldri ble tatt høyde for
at du skulle ha noen synspunkt om hverken det eller noe som helst annet.
På bakgrunn av forrang
vil De tale som nummer to, til vanlig tid klokken 15.00.
Men på selve julemorgenen forventes det at hertugen befinner seg på Graham Land,
på Antarktishalvøyen, hvilket ligger ti timer bak oss,
så han vil måtte stå opp i grålysningen for å holde sin tale.
Tør jeg spørre hvorfor han skal holde en tale?
Ma'am?
Det er ikke vanlig, er det vel?
Nei, det er et ekstraordinært tilfelle.
Jeg tror man var av den formening at siden Hennes Majestet og Hans Kongelige Høyhet
ikke er blitt observert sammen offentlig på så pass lang tid,
så kan det å i det minste høre dem sammen...
Jeg skjønner. Det vil forsikre folket om at alt er som det skal være.
-Jeg ville ikke tatt så hardt i, ma'am. -Det ville jeg. Og dette er en god idé.
Takk, Michael.
Kunne jeg få spørre, av ren nysgjerrighet...
hva er det lengste du og Lady Adeane har vært borte fra hverandre?
Tre uker, tror jeg.
Og vil du mene at dere trives eller lider under en sådan adskillelse?
Vi er ikke særlig begeistret for det.
Helen, i særdeleshet, mener det ikke kommer noe godt ut av
at to ektefeller tilbringer tid fra hverandre. At de hører sammen.
Ja, selvsagt.
Ma'am.
-Brown? -Ja, sir?
Hva står på?
En patruljebåt fra den australske marinen, HMAS Warreen, har sendt ut et nødrop.
De kom over en fiskebåt som har drevet rundt i dagevis.
Kun én overlevende, som nesten druknet. Brukne ribben, muligens en punktert lunge.
Og Warreen har ingen lege om bord. Mannen er døende.
-Er vi nærmeste skip? -Det er et fransk lasteskip 5 km unna.
Vi er det nærmeste skipet.
Sett ny kurs. Vend henne om!
Anmoder nitti graders vending!
Heis opp!
Opp med ham! Få ham opp!
Hold ham stødig.
På med stroppene!
På stedet hvil.
Vi hentet ham opp fra vannet nær båten. Resten av mannskapet hans må ha druknet.
Uten noen loggbok vet vi ikke hvem eller hvorfra han er.
Det har ingenting å si. Han var kaptein på et skip, det er alt som betyr noe.
Han er en av oss.
Umiddelbart! Jeg trenger væske!
-Det er fullstendig uaktuelt, sir. -Hvorfor?
Rundreisen fordrer at vi overholder en nøye timeplan.
Å frakte mannen tilbake dit han kom fra, vil kreve å vende tilbake i feil retning.
-Det vil føye flere dager til timeplanen. -Det kan vi ta inn igjen.
Mannen kan være glad vi reddet livet hans.
Vi setter ham av på vårt neste stoppested, det får holde.
Da etterlates han unødig langt hjemmefra.
Han vil befinne seg i et fremmed land med et ukjent språk, borte fra familien.
Ikke mitt problem.
Andre fartøy med mindre viktige forehavender kan ta seg tid til slik...
...veldedig snillisme.
Vi har unnagjort våre plikter og er nå på vei hjem.
Vi er i praksis en forherliget lystyacht, med mengder av drivstoff og tid til overs.
Sir, min beslutning som flaggoffiser er et nei.
Og min beslutning som marinens øverstkommanderende er at vi gjør det.
Det er kun én person som har kommandoen om bord på dette fartøyet.
Og det er flaggoffiseren.
Om De minnes opplæringen i marinen, vil De huske det.
Jeg minnes ganske riktig min opplæring i marinen.
Jeg bemannet kommandoposter på jagere under krigen.
Den samme krigen som De, så vidt jeg vet, tilbrakte stasjonert på land.
Jeg har aldri misbrukt mine særretter og vil ikke begynne nå,
men på den kongelige yacht representerer jeg dronningmakten,
og jeg sier at vi skal vende om og frakte mannen hjem.
Kjære venner, etter tyve begivenhetsrike uker på havet,
der vi har besøkt fem kontinenter og lagt bak oss flere tusen kilometer,
kan jeg med glede berette at vi sparte det største eventyret til slutt.
Den kongelige yacht Britannia ble forvandlet til redningsskip,
idet vi hentet en skipbrudden seiler opp fra havet.
Våre kirurger opererte ham.
Vi anstrengte oss til det ytterste for å få ham hjem til sin familie og sitt folk.
Og for et folk!
For en familie!
For et hjem.
Om dere Torsdagsklubbens medlemmer skulle gå lei
av deres fargeløse og innholdsløse liv i London,
vil jeg foreslå umiddelbar forflytning til øystatene som omgir Tonga.
Vitterlig det nærmeste man kommer et paradis på jord.
"Aldri har vi opplevd en lignende mottagelse...
...eller fått spise så godt.
Aldri før har jeg opplevd en slik iver
etter å slippe seg fri og hengi seg i nytelsen.
Og intet annet sted på jorden,
og vi har, på dette tidspunktet, gjennomkrysset nesten hver tomme,
har vi kommet ut for så vakre kvinner."
"Dette har i sannhet vært noen uhyre minneverdige dager.
Og det er med den største motvillighet
at vi, etter tre dager på dette stedet, må rive oss løs igjen.
Og hver og én av oss kan kjenne seg ikke bare litt, men overmåte forelsket."
Det er da din manns håndskrift?
Du sa du trengte bevis.
De er ikke ute på en kongelige rundreise, men et fem måneder langt utdrikningslag.
Med horer i hver eneste havn.
Lykke til.
Takk skal du ha.
-Gledelig jul. -Gledelig jul, Deres Majestet.
-Nei, hei sann! Takk! -Takk og lov.
Greit, dere to... Nå holder det.
Så herlig å se dere...
Takk skal dere ha.
Edward!
Så hyggelig å se dere.
Skrevet den ennå?
Nei.
Jeg venter på et inspirert øyeblikk.
Tør jeg slå et slag for noen lettsindige banaliteter omkring julen og samveldet?
Det er det de ønsker at jeg skal si. Nå handler det om hva jeg vil si.
Skjønner.
-Har du funnet riktig kanal ennå? -Snart klar, sir.
Hvor er egentlig Philip?
-På Graham Land, sist jeg hørte noe. -Og hvor er det?
-Dickie, hvor er Graham Land? -Nei, Antarktis, var det ikke?
-Er det den nordlige eller sørlige? -Den nordlige.
-Ikke vær tåpelig. Den sørlige. -Vet noen dette sikkert?
Jo, altså, Arktis ligger i nord,
hvorpå Antarktis blir "anti-nord", stemmer ikke det, Dickie?
Hva er "anti-nord"?
Kom inn.
-Da er tiden inne. -Bra.
Deres Majesteter, Deres Kongelige Høyheter.
Kom, barn!
Og nå en julemeddelelse fra HKH Hertugen av Edinburgh.
God morgen! Dette er Britannia.
Jeg taler til dere fra det ytterste hjørne av Sør-Stillehavet.
På 59 grader sør og 60 grader vest.
Dere vil måtte snu globusen på hodet for å finne dette stedet.
Et par av oss på den kongelige yacht kjenner oss også snudd på hodet,
av aldri før å ha vært så langt hjemmefra.
Stedets avsidesliggenhet byr på en verdifull anledning til å reflektere...
...omkring ens eget liv og ens egen levemåte.
Vi har reist over hele verden og bevitnet alle slags stammer, samfunn og kulturer.
Vi har diskutert hvilke steder som har best styresett og rettsvesen,
eller mest fascinerende religion.
Og vi har latt oss forbløffe og imponere av så mye av det vi har fått se.
Naturlig nok har dette fått oss til å granske våre egne liv...
...og hvordan vi selv lever.
Alt det som vi tar for gitt.
Er det virkelig Philip? Og ikke noen som gir seg ut for å være Philip?
-Hvordan det? -Han låter så merkelig. Så annerledes.
Her sitter jeg, nesten 16 000 kilometer fra London,
...omgitt av åpent farvann...
Livet om bord på skipet er godt, men det kan også være ensomt.
Vi er sammen som menn...
...men hver av oss står alene.
De ba meg gi deg beskjed om at alt er klart.
Greit.
Endringer i siste liten?
-Noe i den duren. -Kan jeg hjelpe?
Nei. Ellers takk.
Signalstyrken er god.
La oss se om jeg kan komme med noen råd.
Da er vi klare, ma'am.
Ja.
Gledelig jul.
-Gledelig jul, Deres Majestet. -Gledelig jul, ma'am.
Folket i Storbritannia og samveldelandene får nå høre stemmen til HM Dronningen.
Vær så god, ma'am.
Nok en gang er hilsener med julens budskap blitt utvekslet verden over...
...båret på de usynlige vinger...
...av det 20. århundrets vitenskap.
Og av alle disse utallige hilsenene, fra samtlige hjørner av samveldet,
var det ingen som gav oss større glede
enn de vi fikk høre fra min ektemann,
fra de avsidesliggende og ensomme områder i Antarktis.
Og til ham sier jeg...
...fra alle medlemmer av din familie som er samlet her i dag...
...oversendes de beste ønsker til deg om bord på Britannia.
En meget stor og samlet familie venter på deg her...
...og kommer alltid til å vente på deg, hvor enn du måtte være.
Jeg vil få uttrykke min takknemlighet overfor alle samveldets menn og kvinner,
hvis bidrag i våre store byer...
Husk alltid at du har en familie.
Der er du!
Alt i orden?
Jo da.
Den talen hennes.
Hva med den?
Gripende. Uventet gripende.
Overrumplet meg.
Jeg må endog vedgå en liten følelse av...
Hjemlengsel?
Ja.
Skjønner.
Tekst: Hilde Jørgensen