UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
Dragul meu baron...
Hai, băieți!
Dragii mei tovarăși...
Domnule!
...am parcurs deja o parte din prima etapă a turneului.
Pe loc repaus!
Eu și ducele am luat avionul și ne-am îmbarcat pe iaht la Mombasa.
- Ce faceți? - Foarte bine, dle.
De acolo, am plecat spre Ceylon, trecând prin paradisiacele insule Seychelles.
Am traversat frumoasa Federație Malaya, apoi am pornit spre Noua Guinee.
Cum ducele nu e omul ceremoniei,
preferând sportul în locul dineurilor și discursurilor,
pretutindeni unde am mers, am avut micile noastre Jocuri Olimpice.
Hai, băieți!
Avem la bord sportivi talentați:
alergători, vâslași, fotbaliști...
I-am învins pe localnici, la limită, pretutindeni.
Dar, în Noua Guinee, mă tem că ne-am găsit cu adevărat nașul.
Scoală-te!
Din fericire, există oricând crichetul...
Hai, Aldrich!
...cu care nu există îndoială că ne vom lua revanșa...
Schimb de serviciu!
- Aut! - Da!
...în principal pentru că Noua Guinee n-a mai văzut niciodată acest sport.
Seara, aventurile continuă.
În turneele regale din trecut, când a fost prezentă regina,
serile au fost ocazii rafinate, toată lumea având cele mai alese purtări.
„Nu și de data asta.
După cum știți toți, Philip muncește și se distrează cu râvnă
și nu s-ar opune niciodată micilor plăceri.
Iar în Noua Guinee, am descoperit că nu există conceptul de infidelitate!
Se consideră firesc ca bărbații să-și facă poftele.
Până încheiem turneul, cred că vom putea să facem o evaluare calitativă
a locurilor din care vin cele mai minunate femei din lume.
Deocamdată, vă pot spune
că Noua Guinee are femei mai plăcute decât Ceylonul,
pe măsura celor din Malaya!
V-am împărtășit cu bună credință aceste taine.
Ca toate dezvăluirile Clubului de Joi, ele trebuie să rămână secrete.
Din ofițerii de la bord, 90% sunt căsătoriți
și m-ar omorî dacă ar ști ce scriu!
Se aplică o politică strictă de confidențialitate.
Ce se petrece în turneu rămâne în turneu!
Dar fiți liniștiți, vă voi ține la curent cu „aventurile” noastre viitoare.
Simt că va fi un turneu de seamă și bogat în evenimente.
Pe veci tovarășul vostru, Mike.”
ÎN COMPANIA BĂRBAȚILOR
LEGE, NU RĂZBOI
NU RĂZBOIULUI!
Ne-am pus încrederea în clasa noastră conducătoare.
Am pus în mâinile lor această țară măreață!
Și ei ce fac?
Cum ne răsplătesc încrederea?
Ducându-ne la un război ilegal, sub motive false!
O nenorocire rușinoasă și necinstită!
Ucigașii!
Tu! Ce zici de asta? Rușinea dracului!
Ne duceți pe toți la pieire! Ticălosule!
MAREA BRITANIE, UMILITĂ
Invazia a fost un dezastru, Adunarea Generală a ONU e înfuriată,
la fel și americanii.
Ca urmare, prim-ministrul nostru n-a avut de ales.
A trebuit să ordone imediat încetarea focului și retragerea.
Fără să fi recucerit canalul Suez.
- Exact. - Deci, totul a fost degeaba?
Mai rău decât degeaba.
Rezervele noastre monetare au suportat pierderi devastatoare.
Prin urmare, piața mondială se grăbește să scape de lira sterlină.
Situația energiei e la fel de proastă.
Benzinăriile au semnalat cumpărători panicați
și ne așteptăm ca, la intrarea în iarnă, să trebuiască raționalizat carburantul.
Nu exagerăm dacă spunem că țara n-a avut din 1939 o săptămână așa de proastă.
Pacea și consensul lăsate de scumpul vostru tată au pierit,
iar reputația noastră de decență și integritate în politica externă
a fost distrusă.
Ce e?
Ducele de Edinburgh la telefon, Maiestate.
Măi să fie! Ce premieră!
Din Noua Guinee, doamnă.
- Vă rog să mă scuzați. - Desigur. Transmiteți-i numai bine.
Alo?
Bună, Philip!
Alo? Mă auzi?
Da, te aud!
Nu te aud. Tu mă auzi?
Da!
Te aud.
Alo?
Elisabeta?
Mă auzi?
Philip!
Suntem gata, dle.
Telefoanele naibii!
- Afurisite obiecte! - Eu de asta nu mă obosesc.
Adunarea pe punte pentru apel!
Pe loc repaus!
Aventura noastră a început de numai două săptămâni
și ne-a purtat deja cale de aproape 32.000 de kilometri.
Călătorim prin colțuri îndepărtate ale lumii,
încercând să remediem reputația țării noastre,
pe care o distrug în prezent politicienii.
Vreau să vă mulțumesc tuturor pentru profesionalismul
și pentru disciplina voastră. Sunteți extraordinari!
Toți, mai puțin echipa de fotbal...
Apărarea proastă și lipsa unui jucător talentat pe stânga
au dus la înfrângerea umilitoare tocmai în fața Clubului Marinei,
la Port Swettenham!
Aș vrea să mai spun, dacă îmi permiteți, dle amiral...
Da, domnule.
Pentru mine a fost minunat, în plan personal, să revin pe mare.
Marina Regală a ocupat mereu un loc aparte în viața mea
și, mai mult, în inima mea.
În viață există puține plăceri mai mari decât serviciul pe o astfel de navă.
De aceea, mi-e foarte greu să plec, dar...
Trebuie să iau avionul spre Melbourne ca să deschid Jocurile Olimpice,
unde va trebui să mă port mereu cuviincios,
să strâng mâini, să tai panglici.
Vă asigur că va fi un iad
și voi număra minutele până când veți veni după mine
și ne vom continua marea aventură!
Până atunci, să vă purtați bine,
să vă mențineți în formă...
și să nu beți naibii toată berea!
Mulțumim, domnule.
Bravo, băieți! Bravo, voinicule!
Bine lucrat! Mulțumesc mult.
Bravo!
Foarte deprimantă treaba cu Suezul.
MAREA BRITANIE, UMILITĂ
Atunci nu citi despre ea!
Nu mă pot abține. Ce-a fost în mintea lor?
Aruncăm o privire pe program?
- Mă va înveseli? - Probabil că nu.
Am eliminat câte activități am putut, dar tot aglomerat a rămas.
Începem cu vizitarea unei mine de uraniu din Teritoriul de Nord.
- Ura! - Paradă agricolă la Sydney.
Apoi o conferință a Ligii Militare Imperiale Britanice la Canberra.
Plus garden party dat de guvernator.
- O fericire. - Dar...
am conceput un discurs standard pe care poți să-l memorezi ca un graur
și să-l ții la fiecare etapă.
Australia.
Numele însuși evocă imagini profund romantice
ale progresului, ambiției și potențialului.
Se spune că emblema oricărei țări mărețe e drumul
pe care l-a străbătut îndreptându-se spre glorie.
Și ce drum a avut Australia!
Înțeleg. Deci acela e cuptorul de topit.
De la sosirea aici a primilor exploratori europeni,
ați suportat mari greutăți și crize.
Un popor mai dependent s-ar fi clătinat, ar fi cerut ajutorul țării-mamă
cândva esențială pentru guvernarea lui.
Dar Australia a mers înainte cu curaj.
Asemenea ținuturilor sale aspre și uneori necruțătoare,
Australia a arătat
o tărie adevărată și un curaj adevărat.
În mod admirabil,
ați dezvoltat toate ramurile vieții și culturii voastre
și, în doar 200 de ani, ați devenit o civilizație unică, individuală,
care se va plasa, cu siguranță, între cele mai mărețe cunoscute în lume.
Australia!
Excelent discurs!
Bravo!
O cheamă Helen King.
Are 29 de ani și lucrează la The Age, un important ziar local.
A solicitat o întrevedere cu tine.
S-o primim.
Pentru ce?
Un interviu.
Parcă hotărâserăm să nu dai interviuri.
Așa e dar, în cazul ei, mă simt îndemnat să fac o excepție.
- Ai văzut cum mă privea? - Da.
Nu cred că aiurez. Radarul gentlemanului și tot restul.
Nu.
Plus că ne-a urmat pe tot parcursul turneului. Nu...
Cred că n-am greși dacă am presupune că ne e prietenă, nu dușmană.
Mașina în care se află Alteța Sa ducele de Edinburgh
își croiește drum pe splendida pistă roșie,
în această după-amiază plăcută din Melbourne.
Mulțimile sunt în culmea fericirii să-l zărească pentru prima oară pe duce,
care se spune că se bucură din plin de vizita sa în Australia.
Momentul așteptat e foarte aproape. Ducele își ocupă locul în loja regală.
Declar deschise Jocurile Olimpice de la Melbourne,
pentru a sărbători a 16-a Olimpiadă a epocii moderne.
Pare fericit.
În mod atipic.
Ducele zâmbește pe fundalul aplauzelor tunătoare și al miilor de urale...
Da. Foarte fericit.
...care răsună pe stadionul aglomerat.
Poți să-mi mulțumești. A fost ideea mea.
Am știut mereu că e o idee bună să-l lași să strălucească. Singur.
Ce moment magnific!
Da, mamă, mulțumesc.
În Grecia antică, începerea Jocurilor Olimpice
era anunțată de eliberarea porumbeilor călători.
La fel, și astăzi.
Gata?
- Da. - Da.
- Dnă Parker... Pe aici, vă rog. - Așteptați-mă aici.
Dnă Parker! Cu ce vă pot fi de folos?
Aș vrea să mă despart de soțul meu. Sau, și mai bine, să divorțez.
- Dacă nu vă supărați, din ce motiv? - Pentru că nu-l văd niciodată.
Absența nu este un motiv legal pentru divorț.
Neglijarea?
Nici ea, mă tem. Veți avea nevoie de unul din cele trei motive grave:
adulter, comportament nerezonabil sau nebunie.
Sunt sigură că a existat adulter.
Vom avea nevoie de dovezi.
Asta nu va fi ușor.
Din cauza serviciului lui.
Mike lucrează pentru ducele de Edinburgh.
- Pe ce post? - Secretar particular.
Înțeleg.
E și cel mai apropiat prieten al lui. Sunt practic inseparabili.
Sunteți sigură că asta doriți?
După divorț, o femeie poate ajunge foarte izolată.
Poate lucrurile se vor îndrepta dacă suportați mai departe.
În opinia mea, așa e întotdeauna cel mai bine pentru toți.
Iarba e rareori mai verde.
Mă voi întoarce când voi avea dovezi.
- Luați petidina? - Da.
Și pentobarbitalul?
Da, iau pentobarbitalul, dar nu are efect!
Am nevoie de ceva mai puternic.
Nu există niciun preparat mai puternic.
PENTOBARBITAL
Adevărul e că, la capitolul farmacologie, am mers cât de departe puteam.
Am toată compasiunea pentru afecțiunea dv., dle prim-ministru,
și înțeleg pe deplin nevoia de odihnă
dar, date fiind dificultățile cu care se confruntă acum țara,
nu credeți că aveți responsabilitatea
de a vă îndeplini îndatoririle încă puțin timp?
I-am pus medicului aceeași întrebare, doamnă, dar a insistat.
După părerea lui, mă aflu la limita extremă a rezistenței omenești.
Dar țara va fi pe mâini bune.
Dl Butler va prelua conducerea în lipsa mea,
dl Head va supraveghea retragerea trupelor noastre din Egipt,
iar dl Macmillan va supraveghea...
situația economică.
Criza economică.
Cât timp credeți că veți lipsi?
Nu prea mult, doamnă.
Câteva săptămâni.
Atunci...
Presupun că veți putea fi contactat oricând.
Le subliniez mereu acest lucru secretarilor mei personali.
Da, sunt plecată, dar Windsorul e la câțiva pași.
La fel și Norfolkul.
În comitatul Durham, nu-i așa?
Reședința dv. de familie.
Jamaica, doamnă.
Reședința dv. de familie?
Acolo mi-a recomandat medicul să merg.
A precizat Jamaica?
A precizat soare. Soare tropical.
După părerea lui, viața mea poate depinde de acest lucru.
Ce crezi că ar prescrie pentru noi, ceilalți?
Dle prim-ministru...
Maiestate...
Nu te supăra!
Lucrezi acolo, nu-i așa?
La Clubul de Joi, în calitate de chelneriță.
- Cine vrea să știe? - Mă cheamă Eileen.
Ai un minut liber?
Cu ce te pot ajuta?
Aș vrea să-mi spui ce se petrece...
înăuntru.
- Ești cumva reporter? - Nu, nicidecum.
Doar soția unuia dintre membri și mama copiilor lui.
Poate îl cunoști. Îl cheamă Mike.
Sunt foarte mulți domni.
Mike Parker.
Îl cunoști, nu-i așa?
Mike n-ar fi scăpat ocazia.
Ești exact genul lui.
Uite, într-o zi, vei fi și tu măritată
și sper sincer să faci o alegere bună.
Dar dacă nu va fi așa și găsești un bărbat care te face nefericită,
atunci, ca femeie, ți-aș dori
să ai posibilitatea să-l părăsești ușor și fără suferință.
Așa că, dacă-mi poți spune ceva, orice care să-mi ușureze plecarea...
Regret, dnă Parker, dar nu știu nimic despre soțul dumitale.
- Poftim adresa și numărul meu de telefon. - Mă scuzați! Faceți loc!
Așa...
În caz că-ți vine în minte ceva.
- Mai vrem două Martini. - Bine.
Lily!
- Martin. - Ai un minut, Michael?
Cred că e important.
Intră!
Să recapitulăm totul, de la capăt.
Da, proveniența acestui zvon e cât se poate de misterioasă.
- Sora ta... - Cumnata.
...a luat prânzul cu mătușa ei, care tocmai petrecuse weekendul la...
Castelul Cholmondeley.
Un alt oaspete de acolo este partenerul de bridge...
...de tenis.
...al avocatului
pe care l-a vizitat Eileen Parker.
Cred că asta e.
Asta înseamnă deja jumătate din țară.
Și toți acești oameni știu acum că dna Parker vrea să divorțeze?
Da.
Regretabil.
Zvonul va fi greu de controlat.
Și... care sunt lucrurile de care se plânge dna Parker?
Neglijare, purtare nerezonabilă
și infidelitate.
Simple bănuieli de soție, nimic concret,
dar cred că a fost menționat un club de prânz
la care comandorul Parker și ducele de Edinburgh sunt...
Nu-mi spune! Vizitatori frecvenți.
De fapt, membri fondatori.
Urmărește cu atenție treaba asta.
Cu mare atenție.
- Jane, trei copii la indigo, te rog. - Desigur.
Mulțumesc.
- Vă rog... - Doamnă...
- Aveți grijă. - Mulțumesc.
- Gata, domnule? - Desigur.
Alteța Sa, ducele de Edinburgh.
- Mulțumesc că m-ați primit. - N-ai pentru ce.
Păi...
Vă rog să așteptați puțin, cât îmi instalez aparatura.
- Te rog... - Mulțumesc.
- Voi așeza un microfon aici. - Te pot ajuta?
Nu e nevoie, mulțumesc.
Bun, cred că asta e tot.
Bine, atunci eu... vă las să vă vedeți de treabă.
Mulțumesc, Michael. Te rog!
Mulțumesc.
Eu sunt pregătit.
N-am putea începe fără un comentariu
privind situația din Egipt și reacțiile internaționale.
De ce nu?
Pe străzile Londrei au loc ample demonstrații,
Eden a cedat la presiunile internaționale și a cerut încetarea focului.
Nu credeți că e un moment important pentru țara dv.?
Poate că da, dar nu voi comenta aceste lucruri.
- De ce nu? - Nu e treaba mea.
Nu asta fac membrii familiei regale.
Dar aveți negreșit opinii.
Desigur, nu sunt legumă, dar...
opiniile mele în chestiunile de acest gen rămân personale.
Apare întrebarea poziției Marii Britanii în lume.
Sunt sigur că Marea Britanie nu va avea probleme.
Aici, percepția este că Marea Britanie a fost umilită public.
Având vederi surprinzător de progresiste, acest lucru vă îngrijorează negreșit.
Am vederi progresiste?
Nu credeți?
Televizarea încoronării, susținerea modernizării...
Sunt lucruri de bun-simț.
Pentru un om progresist, pregătit să facă schimbări.
Să spunem doar că am învățat devreme
că e înțelept să nu iei drept nimic de-a gata.
Vă referiți la familia dv.,
care a fost silită să părăsească Grecia la revoluție.
Bunicul dv. a fost împușcat, tatăl dv. a fugit ca să evite împușcarea.
Da. Corect.
Vedeți? Sunt atâtea lucruri pe care lumea nu le știe despre dv.!
Te pot asigura că multe au fost înflorite.
- Adevărul e, în realitate, plictisitor. - Plictisitor?
Fuga dv. din Corfu într-o ladă de portocale?
Apoi o copilărie în exil, mereu pe drumuri.
„Exil” e un cuvânt prea tare, prea încărcat afectiv.
Așa a fost pentru toți. Făceai ce trebuia.
Dar cu siguranță n-a fost ușor.
Trauma exilului a fost cea care a declanșat boala mamei dv.?
Care boală?
Informațiile pe care le am spun că a suferit o cădere nervoasă.
Nu i-a fost ușor.
Dar a făcut ce trebuia.
A fost internată, nu-i așa? Într-o instituție.
Apoi tatăl dv. a părăsit familia și a fugit cu amanta lui.
Nu știu ce ai citit sau cu cine ai discutat,
dar și mama, și tatăl meu au fost foarte activi
în viața tuturor copiilor lor.
Nu e adevărat că nu v-ați văzut tatăl în ultimii săi șase ani de viață?
Ca să rămânem prieteni, să trecem la altceva.
Bine.
Vă pot întreba despre studiile dv.?
„Domnule?”
Domnule.
- Ce e cu ele? - Și ele au fost neobișnuite.
Am urmat o școală cu internat britanică. Nu văd ce e neobișnuit în asta.
O vreme, dar apoi ați fost retras și trimis la școală în Germania.
Acolo locuiau surorile mele.
- Surorile dv. naziste. - Hristoase!
Una din ele era soția unui prieten apropiat al lui Hitler.
Am studiat în Germania mai puțin de un an, apoi m-am întors în Regatul Unit.
Ce încerci să sugerezi? E foarte clar în ce tabără m-am aflat.
Faptele mele din război vorbesc de la sine.
Spun doar că trecutul dv. e mai interesant și mai complex decât își imaginează lumea.
- Chiar își imaginează ceva? - Cred că sunt curioși.
Iată un bărbat frapant, arătos,
care pășește lângă cea mai faimoasă femeie din lume.
Oare cine e?
Nu-mi place să dezamăgesc
dar e, de fapt, un bărbat obișnuit,
care duce o viață ce poate părea destul de ciudată, privită din afară
dar, din interior, nu se deosebește de a niciunui alt om.
Nu cred că semănați prin nimic cu vreun alt om.
De la o vârstă fragedă ați rămas practic orfan.
Sora dv. preferată, Cecile, și ea nazistă, a murit într-un accident aviatic...
E cazul să trecem la altceva.
Ce impact au aceste lucruri?
E genul de traumă care influențează, fără îndoială,
cum sunt crescuți copiii dv. și viitorul rege al Angliei.
Ajunge!
Cred că oamenii au dreptul să-și cunoască liderii, nu?
Mai ales pe cei care nu pot fi înlăturați prin alegeri libere și corecte!
Să nu mai lași niciodată vanitatea să mă învingă!
Hristoase!
Kensington 8953. Alo?
Ne-am întâlnit...
de câteva ori.
În... diferite locuri.
După aceea...
îmi vorbea despre munca lui.
Despre anturajul lui.
N-a menționat o soție.
Nici copii.
Îmi pare foarte rău.
Dacă-ți pare rău cu adevărat și vrei să-mi faci viața mai ușoară...
Desigur!
Vom avea nevoie să dai o declarație oficială
și să depui mărturie la tribunal.
Nu pot. Mi-aș pierde serviciul, reputația.
- Mă tem că asta cere legea. - Nu!
Nu.
Atunci, pentru ce mi-ai telefonat și ai acceptat să vii astăzi aici?
Ca să dai culoare coșmarurilor mele?
Îmi pare rău.
Sursele mele spun că dna Parker chiar a adus o chelneriță
de la Clubul de Joi la avocatul care se ocupă de divorț.
Înțeleg că, de această dată, chelnerița nu a furnizat probe concrete,
ci doar speculații.
Dar, evident, suntem la limită.
Martin, povestea asta nu are voie să meargă mai departe nici cu un pas!
Nu.
Dacă dna Parker reușește să obțină divorțul,
presa va face presupunerea deloc nerezonabilă
că orice a făcut locotenent-comandorul Parker
a făcut și ducele de Edinburgh.
Nu vrem să circule cuvinte precum „infidelitate” și „divorț”.
Nu.
Indiferent dacă acuzațiile conțin sau nu vreun adevăr,
ar distruge integritatea căsniciei cuplului regal
și monarhia ar fi periclitată.
Ai vreo idee?
Pe loc repaus!
Bun, ne-am încheiat îndatoririle de adulți.
Jocurile Olimpice au început, domnilor.
Așadar, acum ne putem ocupa de chestiunea importantă: turneul nostru!
Avem nouă săptămâni până la sosirea acasă.
În acest răstimp, vom vizita cele mai izolate locuri din Commonwealth,
dar sunt încântat să vă anunț că, în acest interval,
vom fi fără reporteri!
Vom fi fără fotografi!
Vom fi în afara privirilor lumii!
Ca urmare, Michael are o propunere.
Mulțumesc. Așa, domnilor!
Aș vrea să propun un concurs întrucâtva neobișnuit,
la care sunt sigur că n-ați mai participat:
un concurs de lăsat barbă!
Li s-a dat o dispensă specială celor vreo doisprezece dintre noi
care au barbă să și-o radă.
Ei vor forma juriul pentru eforturile celorlalți. Bine?
Da!
- Hip, hip! - Ura!
- Nu e ceva ce n-ați mai văzut! - Acum nu se vede, Bill.
În infinita lor înțelepciune, autoritățile au decis
că ar dori să ții un discurs de Crăciun.
Poftim?
Cui? Echipajului de pe vas?
Nu.
Jumătății de miliard de oameni ai Commonwealth-ului.
De la biroul lordului șambelan.
Vor să ții un discurs-pereche cu cel al reginei.
O mie de cuvinte, preferabil pe ton înălțător și creștinesc,
cu cât mai multe referiri
la importanța familiei și sacralitatea căsniciei.
Și dacă nu vreau?
Mă tem că nu s-au prevăzut măsuri
pentru cazul în care vei avea o părere despre asta sau orice altceva.
În virtutea importanței,
discursul vostru va fi difuzat al doilea, la ora obișnuită, 15:00.
Cu toate acestea, în dimineața de Crăciun,
ducele de Edinburgh ar trebui să fie la Graham Land,
în Peninsula Antarctică, aflată cu zece ore în urma noastră,
astfel că va trebui să se trezească în zori ca să-și țină discursul.
Pot să întreb de ce ține un discurs?
Doamnă?
Nu e un lucru obișnuit, nu?
Nu. E un lucru excepțional.
Părerea a fost, cred,
că, întrucât Maiestatea Voastră și Alteța Sa
n-ați mai fost văzuți împreună în public de foarte mult timp,
dacă ați fi cel puțin auziți împreună...
Înțeleg, poporul s-ar putea liniști că totul e încă bine.
- N-aș merge atât de departe. - Eu aș merge.
Și ideea mi se pare bună.
Mulțumesc, Michael.
Pot să te întreb,
din pură curiozitate,
care a fost perioada cea mai lungă de despărțire între dumneata și lady Adeane?
Trei săptămâni, cred.
Înțeleg. Și ai spune că v-ați bucurat sau ați suferit ca urmare a despărțirii?
Nu ne place prea mult, doamnă.
Helen, în special, crede
că nu iese nimic bun din despărțirea unui cuplu,
că soțul și soția trebuie să fie împreună.
Da, firește.
Doamnă...
- Brown! - Da, domnule.
Care-i treaba?
HMAS Warreen, vas australian de patrulă, a emis un semnal SOS.
A găsit un vas de pescuit rămas fără motor, în derivă.
Cu un bărbat viu, mai să se înece încercând să repare coca.
Are coaste rupte și poate plămânul perforat.
Warreen nu are medic la bord.
- Omul e pe moarte. - Suntem cel mai aproape?
Un cargobot francez e la 5 km mai departe.
Noi suntem cel mai aproape.
Fixează cursul!
Întoarce!
Schimb cursul.
Nouăzeci de grade.
Ridicați!
Sus! Ridică!
Ușurel!
Curelele.
Pe loc repaus!
L-am pescuit din apă, plutea lângă vasul lui.
Restul echipajului s-o fi înecat.
Nu exista jurnal de bord. Nu știm cine e sau de unde.
Nu contează cine e sau de unde.
A fost căpitanul unui vas. E singurul lucru care contează.
- Trebuie o perfuzie cu ser fiziologic. - E de-al nostru.
Imediat! Hidratare! Acum!
E imposibil, domnule.
De ce?
Suntem într-un turneu oficial, avem un program strict.
Ca să ducem omul înapoi de unde o fi venit
ar însemna să mergem într-o direcție cu totul greșită.
Am pierde zile din program, poate o săptămână.
Putem recupera timpul.
Omul e norocos că l-am salvat.
Îl vom lăsa pur și simplu la următoarea destinație și gata.
Va fi despărțit inutil de căminul lui.
Se va trezi într-o țară străină, cu o limbă străină, departe de familie.
Nu e grija mea.
Alt vas, cu îndatoriri mai mărunte, va avea timp pentru astfel de...
binefaceri sentimentale.
Ne-am încheiat îndatoririle importante, mergem spre casă.
Suntem practic un vas de croazieră proslăvit,
cu un surplus generos de combustibil și timp.
În calitate de contraamiral, decid că nu.
Iar eu, ca amiral al flotei, decid că da.
Există o singură persoană
la comanda vasului.
Contraamiralul.
Dacă v-ați aminti instrucția dv. în marină,
ați ști acest lucru.
Întâmplător, mi-o amintesc!
Am avut posturi de comandă pe distrugătoare, în război.
Același război pe care dumneata cred că l-ai petrecut pe uscat.
N-am abuzat niciodată de privilegiile mele și nu vreau să încep acum,
dar acesta e iahtul regal.
Mă aflu pe el reprezentând Coroana
și-ți cer să-l întorci și să-l duci pe acest om acasă.
Dragii mei prieteni, după 20 de săptămâni palpitante pe mare,
în care am vizitat cinci continente și am parcurs multe mii de kilometri,
vă anunț cu bucurie că am păstrat cea mai mare aventură pentru final.
Iahtul regal Britannia a devenit vas de salvare.
Am pescuit din apă un marinar naufragiat.
L-au operat străluciții noștri chirurgi,
apoi ne-am abătut din drum ca să-l redăm căminului, familiei și semenilor lui.
Ce semeni!
Ce familie!
Ce cămin!
Dacă voi, membrii Clubului de Joi, vă săturați vreodată
de viețile voastre terne și pustii din Londra,
vă propun mutarea imediată la discretele popoare insulare
cuibărite în jurul Tongăi.
Aici, omul ajunge, cu siguranță, cel mai aproape de raiul pe Pământ.
„Nicăieri n-am fost primiți ca aici
și nici n-am mâncat atât de bine.
Niciodată n-am trăit o atât de mare înclinație
spre eliberare de restricții și desfătare.
Și nicăieri altundeva pe Pământ,
pe care l-am străbătut până acum aproape palmă cu palmă,
n-am mai întâlnit
femei atât de frumoase.”
„Aceste câteva zile au fost cu adevărat cele mai remarcabile.
Cu cea mai mare neplăcere...
după trei zile petrecute aici, ne smulgem și plecăm,
fiecare dintre noi îndrăgostit
și nu doar puțin, ci profund.”
E scrisul soțului tău, nu-i așa?
Ai spus că ai nevoie de dovezi.
Ce fac ei nu e turneu regal,
ci o petrecere a burlacilor de cinci luni.
Târfe în fiecare port.
Mult noroc!
Mulțumesc!
- Crăciun fericit! - Asemenea, Maiestate!
- Bună! Mulțumesc. - Slavă Domnului!
Gata, voi doi!
Bun. Acum...
Mulțumesc.
Edward!
E o plăcere să te văd.
L-ai scris?
Încă nu.
Aștept să-mi vină inspirația.
Pot să sugerez platitudini entuziaste despre Crăciun și Commonwealth?
Asta vor ei să spun.
Ideea e, ce vreau eu să spun.
Corect.
- L-ai prins? Postul național? - Aproape, domnule.
Unde anume e Philip?
- Din câte știu, la Graham Land. - Unde e asta?
Dickie, unde e Graham Land?
În Antarctica. Nu?
Asta e la nord sau la sud?
- La nord. - Nu spune prostii, mamă, e la sud!
Știe cineva cu adevărat?
Da, pentru că Arctica e în nord,
așa că Antarctica e în ne-nord, nu-i așa, Dickie?
Ce e „ne-nord”?
Intră!
- E timpul. - Bine.
- Maiestățile Voastre, Alteță... - Copii!
Acum, un anunț de Crăciun al Alteței Sale ducele de Edinburgh.
Bună dimineața!
Aici Britannia.
Vă vorbesc de la capătul Pacificului de Sud,
la 59 de grade latitudine sudică și 60 de grade longitudine vestică.
Ca să găsești acest loc, întorci globul cu susul în jos.
Câțiva dintre noi, cei de pe iahtul regal, chiar se simt cam cu susul în jos,
fiind mai departe de casă ca niciodată.
Izolarea acestui loc îi oferă omului
un prilej valoros de a se gândi...
la propria sa viață,
la propriul său modul de viață.
Am călătorit prin lume și am văzut tot felul de triburi,
societăți și culturi.
Am avut dispute nesfârșite despre cele mai bune sisteme
de guvernământ sau de justiție sau cele mai interesante religii,
și foarte multe din cele văzute ne-au uluit și impresionat.
Firește, asta ne-a făcut să ne examinăm viața
și felul în care trăim noi,
lucrurile cu care ne-am obișnuit.
E chiar Philip, nu cineva care se dă drept Philip?
- De ce? - Vorbește straniu. Cu totul altfel.
Iată-mă aici, la aproape 16.000 km de Londra,
înconjurat de ape pustii...
Viața pe o navă e frumoasă,
dar poate fi și solitară.
Noi, marinarii, suntem laolaltă...
Dar fiecare dintre noi e singur.
Mi s-a cerut să-ți spun că sunt pregătiți pentru tine.
Bine.
Schimbări de ultima clipă?
- Cam așa ceva. - Te pot ajuta?
Nu. Mulțumesc.
Puterea semnalului e bună.
Departe de mine gândul...
Să văd dacă pot unge roțile.
Avem undă verde de la sediul BBC.
Vă așteptăm, doamnă.
Da.
Crăciun fericit!
Crăciun fericit, Maiestate!
Marea Britanie și Commonwealth-ul o vor asculta acum
pe Maiestatea Sa regina.
Mulțumim. Doamnă...
S-a făcut încă o dată schimb de urări de Crăciun în lumea întreagă,
purtate pe aripile invizibile
ale științei secolului al XX-lea.
Dintre numeroasele mesaje primite din toate colțurile Commonwealth-ului,
niciunul nu ne-a făcut mai mare plăcere
decât acela al soțului meu...
din regiunile izolate și singuratice ale Antarcticii.
Lui îi spun:
Din partea tuturor membrilor familiei tale, adunați astăzi aici,
cele mai alese urări ale noastre se îndreaptă către tine, pe Britannia.
Aici te așteaptă o familie mare și foarte unită.
Și te va aștepta mereu, oriunde te-ai afla.
Aș vrea să-mi exprim recunoștința față de locuitorii Commonwealth-ului
ale căror eforturi, în mărețele noastre orașe...
Amintește-ți mereu că ai o familie.
Aici erai!
Ești bine?
Sunt bine.
Discursul ei...
Ce-i cu el?
Emoționant.
Neașteptat de emoționant.
M-a surprins.
Ar trebui să mărturisesc chiar că simt puțin...
Dor de casă?
Da.
Bine...
Subtitrarea: Anacaona Sonetto