Sešli jsme se zde...
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
...před zraky Boha a zde přítomných,
abychom spojili tohoto muže a tuto ženu ve svazek manželský.
Ustanovený z vůle Boží v dobách lidské nevinnosti,
symbolizující mystickou jednotu mezi Kristem a jeho církví.
Proto jej nelze uzavírat
ani do něho vstupovat neuváženě, lehkovážně nebo svévolně,
k uspokojení tělesného chtíče a touhy,
jako divoká, rozumu zbavená zvěř.
Nýbrž uctivě, uvážlivě, vědomě, s rozvahou a v bázni Boží.
Po pečlivém zvážení okolností, jež daly manželství vzniknout.
Naprosto okouzlující! Mnohokrát děkuji.
Velmi svěží, plné života. Děkuji.
Až se připravíte, uděláme ještě jednu.
Coline, bradu trochu níž. Ještě trošičku.
Děkuji, a teď všichni na mě... A blesk!
- Na novomanžele! - Na novomanžele.
Svatby jsou otřesné.
- Strašně mě rozčilují. - Ledaže by byla vlastní.
Další pár si teď postaví hrad.
Spustí padací mříž. Zvedne padací most.
Jak to myslíš?
Tak to páry dělají, ne?
Otočí se k sobě navzájem a nám ukážou záda.
Co mám dělat, Billy?
Zjevně si na mě nikdo netroufne.
Nemám moc nadějné vyhlídky.
Já bych to zkusil.
Nebuď hloupý. Jsi kamarád.
Není to snad to hlavní, jaký by měl manžel být?
Za starých časů to bylo jasné.
Lidé se brali z praktických důvodů. Šlo o slučování majetku.
Ale i o jiné věci.
O přátelství a hodnoty.
Názory.
Chovali bychom vítěze dostihů, měli spoustu dětí...
- Billy... - Navíc já vím, jak to chodí.
Znám pravidla. Celá tvá rodina mě zná a myslím, že by nebyla proti.
Zbožňují tě.
A já tebe.
Odjakživa.
Jsem tvůj věrný přítel.
Maminka nedávno říkala něco zajímavého.
Prvních deset let manželství je prý jen předehra.
Často nastane krize, ale když se všechno vyřeší a urovná,
tak teprve pak to začne být ono.
Myslíš, že je to náš případ?
Možná.
Co kdybychom letos uspořádali velkou oslavu našeho výročí?
A že to konečně začalo být ono.
Dobrá.
Ano?
Dobře. To je Margaret.
Tak jaké to bylo?
Bylo to povznášející
a zároveň člověk dostal chuť se zabít.
Dostat se tam trvalo věčnost.
- Maminka byla příšerná. - Vážně?
Naštěstí pro nás poslali helikoptéru.
A mám takový děsivý pocit, že uprostřed toho všeho...
- ...jsem kývla na nabídku k sňatku. - Cože?
- Komu? - Billymu Wallaceovi.
Proboha!
Gratuluji! Billy Wallace.
Kristepane!
Takže kdybych přijala, dostanu tvé svolení?
Ano, jistě.
Jednoznačné.
Zrovna jsme si s Philipem říkali, že uspořádáme oslavu našeho desátého výročí.
Mohli byste s Billym využít příležitost a oznámit své zásnuby.
Dobrý nápad.
Tak jsme domluvené.
- Děkuji. - Není zač. Dobrou noc, Margaret.
BERYL
...mohl byste vysvětlit jak to, že družice krouží kolem Země místo toho,
aby uletěla do vesmíru nebo spadla na zem.
Nevím, co si myslet o tom, že kolem Země obíhá ruská družice,
přímo nám nad hlavou. Co tam dělá?
Teoreticky poskytuje informace
o hustotě svrchní vrstvy atmosféry.
Hlubším záměrem ovšem je demonstrovat všem
rozsah ruské vojenské síly a technické kapacity.
Raketa, co vypustila tuto družici,
dokáže odpálit jadernou hlavici
na nepřátelské území s naprostou přesností.
Představte si, co na to Američané!
Bude to nepochybně šok pro jejich sebevědomí.
Musíme využít příležitosti a pomoci Američanům,
spojit s nimi síly a společně čelit ruské hrozbě.
Je to způsob jak napravit anglo-americké vztahy, které, jak víte,
se po Suezské krizi výrazně zhoršily.
Jistě. Po válce řekl Eisen--
Jsem zcela odhodlán obnovit mimořádné vztahy,
které mezi námi existují.
Spojuje nás mnohem víc než pouhý jazyk a společné dějiny.
Je to v podstatě manželství.
Jako jakékoli jiné, i toto má své pro a proti,
ale je třeba pracovat na tom, aby se vše vrátilo do starých kolejí.
Je prý důležité naslouchat.
V každém manželství.
Znamená to tedy,
že se toho z této družice dozvíme stejně jako Rusové?
Jak to uděláme?
Řidič by měl nejdřív vyložit mě, a pak tě odvézt na stanici.
Nebo bych mohl počkat?
To by asi nebylo moudré.
Proč? Kolik času s ním potřebuješ?
Den, možná dva.
Je to naposled, slibuji.
- Neslibuj, co nemůžeš dodržet. - Ne...
Skončím to. Je na čase.
- Když jsi teď premiér. - Ano, to je.
Tři, dva, jedna, blesk!
Jak velkolepé!
Proč můj narozeninový portrét
- vždycky fotí Cecil Beaton? - Co máš proti Cecilovi?
Když loni vyšly, všichni říkali, jak jsi krásná.
Ne, říkali, jak ti jsem podobná.
No vždyť.
Cecil umí jediné: pohádky.
Ano, ale dělá to výborně.
A na mě, Vaše Výsosti.
Bradu lehce dolů a...
Co myslíte?
Požádala jsem svou novou dvorní dámu...
Její Veličenstvo.
...o její názor.
Alespoň jednou nohou je ve skutečném světě.
Myslím, že narozeninové portréty by se měly vyvíjet a zrát s věkem.
Jako subjekt. Ukázat proměnu osobnosti. Komplikovanost.
Realitu.
Nikdo po nás nechce komplikovanost a realitu. Posaďte se.
Toho mají lidé dost ve svých životech.
- Chtějí, abychom jim pomohli utéct. - Ano, Vaše Veličenstvo.
Představte si toto...
Mladá žena z lidu sedí ve své ponuré kuchyňce,
čeká ji mytí spousty nádobí.
Tolik touží po pohodlí a naději.
A znovu. Tři, dva, jedna, blesk!
Chce věřit, že její život má i jiný smysl než práci.
Otevře časopis a uvidí fotografii Její královské Výsosti.
Na jeden krásný okamžik se i ona stane princeznou.
Vymaní se ze své žalostné reality a přenese se do svých fantazií.
Později vyjde z domu
s novým šátkem, na který si našetřila.
Bude kráčet s hlavou zdviženou. Jako znovuzrozená.
A to vše díky vám, Vaše královská Výsosti, a ideálu, který reprezentujete.
Pozor, tři, dva, jedna, blesk!
Báječné!
Za 20 let, co známe toho smolaře, nemotorného čahouna
jménem Billy Wallace, vnímala ho někdy nějaká žena jako objekt touhy?
Třeba jen vzdáleně?
Určitě ne!
Tak jak mi vysvětlíš tohle?
Madam, volal lord Blandford, aby omluvil
pana Wallace, že bude večer indisponován.
Nemůže být „indisponován“. Oznamujeme naše zásnuby.
Byl zraněn, zřejmě vážně.
Kde je?
Její královská Výsost, princezna Margaret.
- Z cesty. - A sakra.
- Ne, držte tu nohu nahoře, pane. - Billy?
V pořádku, Simpsone.
Co se děje? Večer oznamujeme zásnuby!
Nepředvídatelné okolnosti. Trochu se to nad ránem servalo.
Jsi opilý?
Nebuď taková. Dostal jsem jen něco na bolest.
- Co se stalo? - To budeš koukat.
Budeš se za břicho popadat.
Něčím jsem urazil tvého přítele Tennanta.
Ty ses popral s Colinem?
Spíš bych tomu říkal „duel“.
Duel?
Tennant mě vyzval.
Sice je to v dnešní době trochu dětinské,
ale duel je duel, tak jsem přijal.
Jako pravý gentleman.
Abych byl upřímný, v noci se trochu popíjelo,
ale svítání jsme čelili s čistou hlavou a velkou odvahou.
Tennant chtěl zajet ke Glenovi pro staré pistole jeho otce.
Což by bylo směšné, je to moc daleko.
Tak Blandford nabídl svoje.
Byla to ale hloupá chyba!
Duel není jen zkouškou střelby.
Je zkouškou charakteru.
Deset kroků!
Raz... dva...
tři... čtyři...
pět... šest...
sedm... osm... devět...
deset!
Střelil mě do nohy, šmejd. Vážně hrůza.
Nakonec to bylo jen malé škrábnutí.
A čím jsi ho naštval?
Je to zvláštní, ale od doby, co se ví o našich zásnubách,
jsem se stal středem pozornosti.
Jako by každá krásná dívka na Zemi
brala tuhle novinu jako osobní výzvu.
Nejsem zvyklý , aby mě brali jako fešáka, natož dobrou partii.
Zdá se, že mi to stouplo do hlavy.
Trochu jsem si zalaškoval v Blenheimu.
Byla to vážně kočka. Hraje ve filmech, je to herečka.
Tennant to zvětřil a strašně se naštval.
Oprávněně.
Ty ubohý, slabý, odporný hlupáku.
Nikdy jsem si tě nechtěla vzít. Byl to pouhý projev dobročinnosti.
Nebo zoufalství.
A teď mě urážíš? Ty?
Lidé jako ty neuráží mně rovné. Měl bys být neskonale vděčný.
A ty sis užíval s jinými.
Podívej se mi do obličeje. To je výraz zklamání a znechucení.
Takový bude mít každá žena, kterou kdy potkáš.
Tak bude vypadat následujících 40 let tvého života.
Margaret...
Margaret!
Sakra!
Madam, mám vám vyřídit,
že princezna Margaret dnes večer své zásnuby neoznámí.
Její královská Výsost vše vysvětlí později.
Zajisté. Děkuji, Michaele.
Děkuji, Madam.
Prosím o klid.
Na své nedávné cestě po Pacifiku jsem byl představen muži, který mi řekl:
„Má žena je doktorka filozofie a je mnohem důležitější než já.“
Na to jsem mohl odpovědět jen: „Ten problém máme u nás doma také.“
Když jsem si dříve představoval naše manželství,
viděl jsem dva lidi spojené v jakousi společnou existenci.
Deset let mě naučilo, že tajemstvím úspěšného manželství
je mít různé zájmy.
Tím myslím různé, ne zcela jiné.
Je to zvláštní.
Člověk vidí toho druhého jako celek, dokonce i tu část,
kterou on sám na sobě nevidí. A zřejmě
vidí i vaši skrytou stránku.
Člověk nakonec o svém partnerovi ví víc, než o sobě samém.
A může být dosti těžké o tom pomlčet.
Takže musíte dospět k jakémusi smíření. Úmluvě. Dohodě, chcete-li.
Abyste uhladili nesrovnalosti.
Mimořádné na tom je,
že v těch nesrovnalostech, v hlubinách těžkostí a bolesti
naleznete poklad.
Rád bych pronesl přípitek.
Ve jménu lásky.
Ve jménu naší milované země.
Ve jménu neochvějnosti.
Ve jménu dalších deseti báječných let.
Na tebe, mon petit chou.
Lilibet.
Elizabeth.
Na královnu.
Na královnu!
A teď zpět do studia v Alexandra Palace.
Prezident Eisenhower hovoří o mimořádném vztahu
mezi Británií a Spojenými státy.
Premiér Macmillan a já uděláme vše pro to,
abychom posílili a napravili dlouhodobé pouto, které váže...
Ale já nemohu.
Chci jen tebe.
Zkoušela jsem to s Haroldem znovu.
Pořád dokola.
Já vím.
Zkrátka nemohu. Nesnesu, aby se mě dotýkal, aby byl poblíž.
Odpuzuje mě ta jeho slabost.
Jsem znechucena jeho láskou.
Dobré ráno!
To je ale nepořádek, drahoušku.
Venku je nádherně.
Mám tu něco, co tě rozveselí.
Cecilova úžasná práce.
Tentokrát se překonal.
Už jsem vybrala jednu na oficiální narozeninový portrét
a Cecil hned souhlasil.
Ale rozhodnutí je samozřejmě na tobě.
- A co se týká Billyho Wallace... - Ani to jméno nevyslovuj.
Volal mi celé ráno, byl dost rozrušený.
- Pak jeho matka, jeho babička-- - Už s ním nepromluvím.
Najdeme ti někoho jiného.
Nechci, abyste mi někoho hledali.
Maurice, lankrabě hesenský.
Je to vzdálený bratranec.
Jeho matka byla katolička, ale jejich pozemky jsou stále netknuté
a je skutečně výborný v pólu--
Nikoho!
Kdosi navrhoval prince Christiana Hannoverského,
potomka královny Viktorie.
Sloužil u Luftwaffe, ale to mu nebudeme mít za zlé.
Znám oficiální povinnosti dvorní dámy:
doprovází mě na zahraničních cestách, obstarává mou poštu.
A co takhle pomoci mi přelézt hradby a uprchnout?
Už to zkrátka déle nesnesu.
Na dnešek jsem pozvala pár lidí na večeři.
Normální lidi?
Ano, jsou normální.
Svým způsobem. Všichni jsou zároveň dost výjimeční.
Můžete jet.
Jen nejsou uctiví.
V pořádku. Hlavně když splňují mé hlavní požadavky.
Které zní?
Že nikdo z nich nechová koně, nevlastní půdu a nezná mou matku.
Takže vážení!
Haló!
Vážení!
Ráda bych vám představila vzácného hosta,
Její královskou Výsost, princeznu Margaret.
Dobrý večer.
Připravena, madam? Teď představím ostatní.
Na klavír hraje Dudley.
A tady je Shilpa.
Jestli si připadáš trochu odstrčená a říkáš si:
„Ti fušeři a exoti se asi navzájem dobře znají.“
Pak máš naprostou pravdu.
A teď upřímně.
Pamatuješ si něčí jméno?
Ne, vůbec.
Ani moje?
Potkali jsme se snad?
Ano.
Kde?
Třeba si vzpomeneš.
Kde jen začít...
Tam v rohu.
Ten neodolatelný fešák v roláku v barvě hořčice.
- Neodolatelný? - Určitě devítka.
Sedm.
To je Jeremy, dědic čokoládového impéria.
Vzal si tu blond krásku naproti.
- Ta je osmička. - Že?
Ano, ti dva na veřejnosti září.
Nezklamou ani v soukromí. O tom víc příště.
Kdo dál?
Náš zarudlý, oplácaný přítel ve vzorovaném.
To je Ken Russell, točí dokumenty pro BBC.
Všude jezdí autobusem.
Ty jsi autobusem asi nikdy nejela, že?
- Ne. - Škoda.
Tam potkáš ty nejlepší lidi.
Řekněte mi o té ženě se zvláštníma očima.
Baronka Frankensteinová.
Hrála po boku Borise Karloffa v tom filmu. Herečka.
Nikdo nechápe, proč opustila skvělého filmového producenta
kvůli nudnému politikovi.
Jmenuje se John Profumo.
Podělaný tupec.
Je to pravda.
Ale ten starší pán vedle něho...
Ale ne. Já vím, kdo to je. Básník John Betjeman.
„Knihy od Bootse a polní cesty, svoboda slova, svoboda pohybu...
Třídní rozdíly.
Rozdíly.
- Demokracie... - Demokracie...
a odtoky kanálů.“
Přesně tak.
Je pravda, že má dvě manželky?
Doufám.
Tři by byly lepší.
Nechceme tu nikoho konvenčního.
Teď mi řekněte něco o sobě.
- Ty se vážně nepamatuješ. - Ne.
Jsem fotograf.
Ten svatební fotograf?
Byla to jen laskavost. To normálně nedělám.
A co děláte?
Tohle.
- Ty jsou vaše? - Ano.
- Portréty. - Nemám to slovo rád.
- Je tak zkostnatělé a tradiční. - Pardon.
Co to tedy je?
Lidé, tváře. Nejzajímavější objekty, které jsem doposud našel.
Kdyby tě napadlo něco zajímavějšího, dej vědět.
Líbí se mi.
Jako kdyby tam žádný fotoaparát nebyl. Zaskočil jste je.
- Je to všechno věc štěstí. - Děláte krásu z ošklivosti.
Opovrhuji pózováním, nabubřelostí a přetvářkou.
Ty ne?
Proto se věnujete fotografii?
Možná.
Možná je to dobrý způsob dostat se za zavřené dveře.
- Něčí konkrétní dveře? - Dveře obecně.
Zevnějšek slouží jen k tomu, aby jím člověk pronikl.
Slupka je tak nudná, nemyslíš?
Ideální verze sebe sama, kterou chtějí lidé ukázat, mě nezajímá.
Zajímá mě to, co skrývají.
Ale dostáváte se tak blízko.
Není to spíš obtěžování?
Ano, přesně to fotografie je.
Používám malou Leicu, nic luxusního,
a přirozené světlo, takže můžu slídit kolem.
Dostávám se blíž a blíž,
až nakonec je z toho...
- No... - Obtěžování.
Důvěrnost.
Co byste řekl tomu vyfotografovat mě?
Zvážil bych to.
Pod jednou podmínkou.
- Prosím. - Až přijdeš do mého ateliéru,
tituly a princeznu necháš venku.
- Ráda. - A po celou dobu sezení
budeš dělat, co řeknu.
Netvař se tak.
Umíráš touhou, přiznej si to.
Touhou po čem?
Po doprošování.
To poznám.
Bylo to poprvé, co jsem vstoupila a nikdo nepovstal, neklaněl se, neudělal pukrle.
Někteří se dál bavili, jako bych tam vůbec nebyla.
Ti, co se se mnou bavili, byli tak lhostejní,
že to až hraničilo s drzostí.
Obzvlášť ten jeden.
- Tony. - Chceš říct Anthony?
Ne, trval na tom.
Tony. Armstrong-Jones. Je to fotograf.
- Jako Cecil? - Ne, nic takového.
Je Cecilův přesný opak.
Možná se mu trochu podobá tím, že je zjevně teplouš.
- Ale zajímavé je, že to Elizabeth popírá. - Která Elizabeth?
Cavendishová. V noci jsem jí volala, abych ji vyzpovídala.
„Jakých je pět nejdůležitějších věcí, co o něm musím vědět?“
- Proč pět? - Přišlo mi to jako to správné číslo.
Proč ne tři?
Na tři je moc zajímavý.
Tak co říkala?
Za prvé, je z Walesu.
- To je zajímavé? - Nijak obzvlášť.
V dětství měl obrnu.
Má vášeň pro vynalézání.
A ani ve snu by ho nenapadlo být něčím tak jasným, jako „prostě divný“.
Co to proboha znamená?
Tím si nejsem úplně jistá.
Ale rozhodně to chci zjistit.
A za páté?
- Tohle bylo za páté. - Ne, Margaret, za čtvrté.
Dobře. Za páté...
Se mi líbil.
Ano, to vidím.
- Je z něj cítit opovržení. - Čím?
Mnou. Námi.
Vším, co reprezentujeme.
Vlastně myslím, že by se ti líbil.
To je na něm to nebezpečné.
Nahoře!
Dobrá.
Počkej tady.
Hned jsem zpátky.
Neusmívej se tak.
Je to krásné, ale nedělej to.
Příliš krásné?
- Na můj vkus ano. - Chápu.
Raději bys mě nehezkou.
Raději bych, abys byla sama sebou. I když chápu, že žádám nemožné.
Proč?
Protože nespolupracuji?
Protože vůbec nevíš, kdo jsi. Podívej se k oknu.
- To vím naprosto přesně. - Nemáš nejmenší tušení.
K oknu.
Ani my nevíme, kdo jsi.
My ostatní, za branami paláce.
Protože vás krmíme pohádkami.
Třeba touhle.
Proboha.
Omlouvám se, ale...
Cecil je ostuda.
Ale k naší rodině se chová dobře.
Proč ti záleží na rodině?
Chovají se dobře oni k tobě?
Je to má rodina.
Ano.
Ale ta věc s Peterem Townsendem.
To bylo kruté.
Byl vážně tak nudný, jak vypadal?
Byl slušný a staromódní.
Tomu se snadno vysmívá.
Stejně tak to člověku chybí.
Chybí ti on?
Někdy.
A je to.
Zajdeme ke mně na drink?
- K tobě? Kde to je? - Obleč se, a já ti to ukážu.
Takže... Tady jsem doma.
To je báječné.
Whisky nebo Cinzano?
Whisky, prosím.
Kdo je to?
- Kamarádka. - Jaká kamarádka?
Kamarádka.
A tahle? Proč jsi ji trochu nerozveselil?
To je Sarah Macmillanová, dcera premiéra.
Nebo že by ne?
Spíš ne.
- Je to nemanželské dítě Boba Boothbyho. - Ne!
Ten poměr prý trvá 30 let,
premiérovi přímo pod nosem. Chápeš to?
Myslím, že se sama nikdy nevdám.
Správně.
Je to strašné.
Je pak velmi těžké být šťastný.
Co je tohle?
Projekt, na kterém pracuji. Konstrukce.
Je křehký, slez!
Promiň.
Pojď se na něco podívat, to tě ohromí.
- Lidé ti sem píší svá jména? - Přezdívky, ano.
- Kdo je Tigger? - Cleo Laineová.
- Snitch? - Dirk Bogarde.
Hele, princeznu už tu máš.
To je Tony Richardson.
Podepíšeš se mi?
Mám tu pro ten účel diamant.
Do toho.
Nejsem si jistá, zda jsem kdy měla přezdívku.
Co tam mám napsat?
Něco, co všechny zmate.
Beryl!
Beryl?
No dobrá.
Zní to zlověstně.
Vrať ho tam.
Dobrá.
- Podíváme se na ty fotografie? - Ano.
Takže.
Nejdřív... chemikálie.
- Když jsme se potkali poprvé... - Hm?
...myslela jsem, že jsi teplouš.
Proč?
To, jak mluvíš se ženami...
Rozumíš ženám.
Pak ji namočíš do vody.
- Sem? - Ano.
Nemluvě o tvých úzkých bocích,
marnivosti a zhýčkanosti.
Nejsem marnivý.
Nesnesitelně marnivý.
Ale teď vidím, že teplouš nejsi.
A pak ji vložíš do ustalovače.
Je vidět, že je to pro tebe běžná praxe.
Byla tu přede mnou spousta žen.
Krásných žen.
Potom...
Se pověsí.
Co jí říkáš?
Tuhle Margaret jsem ještě neviděl.
- Tu ještě nikdo neviděl. - Ne.
Protože na téhle fotce už nejsi princezna.
Ráda bych, abys ji někomu poslal.
Můžu ti dát adresu?
Jistě.
Pak budu muset jít.
Ty...
Nezdržíš se chvíli?
Ne.
Tady běžná praxe končí.
Prozatím.
Dobrá.
Přivezl tě řidič?
Ano, čeká venku.
Fajn. Může jet za námi.
Je nám ctí být hosty v překrásném domě Vašeho Veličenstva.
V Malajsii máme spoustu krásných paláců.
Drž se pevně.
- Mnohokrát děkujeme za návštěvu. - Bylo nám ctí.
Děkujeme mnohokrát.
- Myslel jsem, že to neskončí. - Ano, ne a ne přestat.
Pořád dokola.
Rozhodně nejsi teplouš.
Nech si ji.
Dobrou.
Dobrou noc.
Propána!
O la la!
Tady jste.
Konečně.
- No teda! - Copak?
Zdá se, že je--
Nahá!
Ano.
Překlad: Magda Bělková