EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Vi er samlet her foran Gud og foran denne menighed
for at ægte denne mand og denne kvinde.
Indført af Gud i menneskehedens uskyld
for at tilkendegive
den mystiske forening imellem Kristus og Hans Kirke.
Det må derfor ikke indgås
eller fyldbyrdes og ses let på eller uansvarligt
for at tilfredsstille mænds kødelige lyst
som udyr, der intet forstår.
Men ærbødigt, diskret, fornuftigt, nøgternt og gudfrygtigt.
På behørig vis overveje årsagerne til, at giftermålet blev forordnet.
Hvor charmerende. Mange tak.
Meget fint. Fuld af vitalitet, tak.
Vi gør det igen, når vi er klar, og...
Colin, lidt ned med hagen. Mere.
Tak. Og kig hen på mig. Og blitz.
For bruden og gommen!
Bryllupper er ganske forfærdelige.
-Ganske oprørende. -Medmindre det er ens eget.
Endnu et par, som skal bygge et slot.
Sænk porten. Hejs vindebroen.
-Hvad mener du? -Den slags gør par, ikke?
De kigger på hinanden, og vi ser kun deres rygge.
Hvad gør jeg, Billy?
Ingen vil have mig.
Jeg er for afskrækkende.
Jeg kan prøve ad.
Du er jo min ven.
Er det ikke den første kvalitet, man bør søge i en mand?
I gamle dage var folk ikke forvirrede.
Man giftede sig af fornuft. Ægteskab var en forening af formuer.
Og af andre ting.
Af venskab og værdier.
Opfattelser.
Vi kunne avle derbyvindere, få en hær af børn...
-Billy... -Og jeg kender procedurerne.
Jeg kender reglerne. Din familie kender mig, og de er vist ikke modvillige.
-De er vilde med dig. -Og jeg med dig.
Det har jeg altid været.
Jeg er jo din Old Faithful.
Mor sagde noget interessant forleden.
Hun sagde, at de første ti års ægteskab blot er en ouverture.
At der ofte opstår en krise efter ti år, men så arbejder man på det,
og det er først der, at man virkelig finder rytmen.
Er det mon det, der er sket med os?
Muligvis.
Vi skulle måske holde en stor fest for vores årsdag i år.
For at fejre at vi har fundet rytmen.
Udmærket.
Ja?
Fint. Det er Margaret.
Hvordan var det?
Det formåede at højne humøret
og samtidig give en lyst til at begå selvmord.
Det tog en evighed at nå frem.
-Mor var et mareridt. -Var hun?
Heldigvis sendte de en helikopter for at få os tilbage.
Og jeg har en forfærdelig fornemmelse af, at midt i det hele...
-...gik jeg med til at selv blive gift. -Hvad?
-Med hvem? -Billy Wallace.
Du godeste.
Tillykke. Billy Wallace.
For guds skyld da.
Hvis jeg tager imod frieriet, får jeg så et ja fra dig?
Ja, selvfølgelig.
Et eftertrykkeligt ja.
Philip og jeg talte lige om at holde en fest til ære for vores ti års bryllupsdag,
og du og Billy kan bekendtgøre jeres forlovelse der, hvis du vil.
Det er en god idé.
Så er det en aftale.
-Tak. -Ingen årsag. Godnat, Margaret.
...kan du forklare, hvorfor satellitten kredser om Jorden
i stedet for at flyve ud i rummet eller falde ned?
Jeg ved ikke, hvad jeg synes om, at en russisk satellit kredser om Jorden
lige over os. Hvad laver den deroppe?
Den henter information om densiteten af Jordens øvre atmosfære.
Dens mere dystre formål er at demonstrere for alle
omfanget på det russiske militærs magt og tekniske kapacitet.
Den samme raket, som opsendte satellitten, kan affyre et atomsprænghoved
ind i fjendens land med stor præcision.
Tænk sig den effekt, det vil have på USA.
En stor krise med manglende selvtillid.
Vi må gribe muligheden for at hjælpe amerikanerne
og samarbejde for at møde den russiske trussel.
Sådan kan man reparere anglo-amerikanske forhold, som De ved,
blev ganske forringet på grund af Suez-krisen.
Efter krigen sagde de, at Eisen...
Jeg er fast besluttet på at genoprette det særlige forhold,
der findes imellem vore to lande.
Vi er bundet af så meget andet end blot sprog og fælles historie.
Det er en form for ægteskab.
Som i alle ægteskaber er der medgang og modgang,
men man må arbejde for at komme tilbage på sporet.
Man siger, det er vigtigt at lytte.
I ethvert ægteskab.
Betyder det så,
at vi kan lære lige så meget fra satellitten som russerne?
Og hvordan gør vi det?
Chaufføren kan sætte mig af først og så køre dig på stationen.
Eller jeg kan vente.
Det er ingen god idé.
Hvorfor? Hvor lang tid skal du bruge med ham?
En dag. Måske to.
Det er sidste gang. Det lover jeg.
-Lov intet, du ikke kan holde. -Nej.
Jeg vil gøre det forbi. Det er på tide.
-Nu du er premierminister. -Ja, det er det.
En, to, tre, blitz.
Pragtfuldt.
Hvorfor tager Cecil Beaton altid mit fødselsdagsportræt?
Hvad er der galt med Cecil?
Sidste år sagde alle, at du så så smuk ud.
Nej, de sagde, at jeg lignede dig.
Minsandten.
Cecil har kun et gebet. Eventyr.
Ja, men han gør det så godt.
Og mod mig.
Lidt mindre hage, og..
Hvad synes du?
Jeg bad min nye hofdame komme...
Deres Majestæt.
...for at give sin mening.
Hun har i det mindste et ben i virkeligheden.
Fødselsdagsportrætter bør udvikle sig med alderen.
Som subjektet. Vise karakterændringer. Kompleksitet.
Virkelighed.
Ingen vil have kompleksitet og virkelighed fra os. Sid ned.
Det har folk nok af i deres egne liv.
-De søger en flugt i os. -Nemlig, Deres Majestæt.
Forestil Dem det her...
En helt almindelig ung kvinde. Hun sidder i det triste bryggers.
Så meget arbejde. Så meget opvask.
Hun længes efter trøst, efter håb.
Og igen. En, to, tre og blitz.
Hun vil tro på, at hendes liv har mening ud over pligterne.
Hun åbner et blad og ser Hendes Kongelige Højheds fotografi.
I et prægtigt, forvandlende øjeblik bliver hun også en prinsesse.
Hun rykkes ud af sin elendige, sørgelige virkelighed og ind i en fantasi.
Senere går hun ud af huset
med et nyt halstørklæde måske, som hun har sparet sammen til.
Hun holder hovedet højt. Hun føler sig fornyet.
Takket være Dem, Deres Kongelige Højhed, og det ideal, som De repræsenterer.
Og nu... En, to, tre og blitz.
Vidunderligt.
I de cirka 20 år, vi har kendt den uheldige, vanskabte trane,
som er Billy Wallace, har nogen kvinde så fundet ham tiltrækkende?
Bare en smule?
Bestemt ikke.
Hvordan kan man så forklare det?
Lord Blandford ringede lige for at undskylde
og sige, at mr. Wallace er utilpas til aften.
Det kan ikke være rigtigt. Vi bekendtgør forlovelsen.
Noget angående en skade. En alvorlig skade.
Hvor er han?
Hendes Kongelige Højhed, prinsesse Margaret.
Satans.
-Hold benet oppe, sir. -Billy?
Det er fint, Simpson.
Hvad foregår der? Det er vores bekendtgørelse.
Uforudsete omstændigheder. Håndgemæng i de sene timer.
Er du fuld?
Hold nu op. Jeg måtte gøre noget ved smerten.
Hvad skete der?
Du dør af grin.
Din ven Tennant blev forarget over noget, jeg gjorde.
Kom du i klammeri med Colin?
Ordet "duel" blev vist nævnt.
En duel?
Tennant udfordrede mig.
En smule barnligt, hvis du spørger mig,
men en duel er en duel, så jeg accepterede.
Det gør en gentleman.
For at være ærlig var der blevet drukket en smule.
Men vi mødtes ved daggry med et klart sind og stærkt hjerte.
Tennant ville køre til Glen for at hente sin fars gamle pistoler.
Ganske latterligt. Alt for langt væk.
Så Blandford tilbød sine.
Det var en brøler.
En duel er ikke kun en prøve i skydefærdigheder.
Det viser karakter.
Ti skridt!
Et... to...
...tre... fire...
...fem... seks...
...syv... otte... ni...
ti!
Idioten skød mig i benet.
Men jeg kom ud af det med et lille kødsår.
Og hvorfor var han vred på dig?
Det er sært, men siden folk hørte om vores forlovelse,
har jeg fået en del opmærksomhed.
Som om alle kønne piger på Jorden ser nyheden som en personlig udfordring.
Jeg er ikke vant til tanken om at være en kæreste og da slet ikke en fangst.
Det er vist steget mig til hovedet.
Jeg havde lidt af en hyrdetime på Blenheim.
En skønhed. Hun medvirker i film. Skuespillerinde.
Nå, men Tennant hørte om det og blev meget vred.
Med god grund.
Dit ynkelige, svage, foragtelige fjols.
Jeg ville aldrig giftes med dig. Jeg ville gøre det af medlidenhed.
Eller desperation.
Og nu fornærmer du mig? Du?
Folk som dig fornærmer ikke folk som mig. Du bør være for evigt taknemmelig.
Du har sørme et godt tag på kvinder.
Kig godt på mit ansigt. Fyldt med skuffelse og afsky.
Det blik vil alle kvinder i dit liv dele.
Sådan vil de næste 40 år af dit liv se ud.
Margaret...
Margaret!
Satans.
Jeg skulle fortælle Dem,
at prinsesse Margaret ikke bekendtgør forlovelsen i aften.
Hun ville forklare senere.
Jaså. Tak, Michael.
Tak, Deres Majestæt.
Godt, rolig nu.
På min seneste rejse til Stillehavet mødte jeg en mand, som sagde til mig:
"Min kone er doktor i filosofi og meget vigtigere, end jeg er."
Til det kunne jeg kun svare: "Ja, sir. Det problem har vi også i vores familie."
Da jeg forestillede mig vores ægteskab i gamle dage,
forestillede jeg mig to personer svejset sammen i en slags forenet eksistens.
Ti år har lært mig, at hemmeligheden bag et succesfuldt ægteskab
er at have forskellige interesser.
Forskellige interesser, men ikke fuldstændigt forskellige.
Det er finurligt.
Man ser hele personen. Man ser endda den del af dem,
de ikke selv kan se,
og formodentlig ser de den skjulte del af en.
Man ender med at vide mere om ens partner, end de ved om sig selv.
Og det kan være svært at ikke nævne det. Så man må...
Man må nå en tilpasning, et arrangement, en såkaldt aftale,
og tage det sure med det søde.
Det usædvanlige er,
at midt i alt det sure, i det besværlige og smertefulde,
der finder man skatten.
Jeg vil gerne udbringe en skål.
I kærlighedens navn.
I vort elskede lands navn.
I standhaftighedens navn.
I yderligere ti vidunderlige års navn.
Her er mon petit chou.
Lilibet.
Elizabeth.
Dronningen.
Dronningen!
Nu til nyhedsredaktionen på Alexandra Palace.
Præsident Eisenhower har talt varmt om det særlige forhold
mellem Storbritannien og USA.
Premierminister Macmillan og jeg gør alt
for at styrke og reparere de langvarige bånd, som har knyttet...
Men jeg kan ikke. Jeg kan ikke.
Jeg vil kun have dig.
Jeg har prøvet igen med Harold. Prøvet og prøvet.
Det ved jeg.
Jeg kan bare ikke. Jeg kan ikke klare, at han rører mig og er nær mig.
Hans svaghed frastøder mig.
Jeg væmmes ved hans kærlighed.
Godmorgen.
Skat, sikket rod.
Det er den smukkeste dag.
Jeg har noget opmuntrende med.
Cecils pragtfulde værk.
Han har overgået sig selv denne gang.
Jeg kan sige, hvad jeg valgte som det officielle fødselsdagsportræt,
og Cecil var helt enig.
Men du bestemmer selvfølgelig.
-Og hvad angår Billy Wallace... -Sig ikke hans navn.
Jeg talte i telefon med ham hele morgenen. Han var knust.
-Så hans mor, så hans bedstemor... -Jeg vil ikke tale med ham.
Så finder vi en anden.
Du skal ikke finde nogen til mig.
Moritz, Landgreve af Hessen. Han er en fjern slægtning.
Hans mor var katolik, men deres besiddelser er stadig intakte,
og han er dygtig på polobanen...
Ingen!
Nogen foreslog prins Christian af Hannover,
en efterkommer af dronning Victoria.
Han tjente i Luftwaffe, men det bebrejder vi ham ikke.
Jeg ved, hvad en hofdames officielle pligter er.
Ledsage mig på rejser, håndtere min post.
Kan det også involvere at hjælpe mig over muren, så jeg kan flygte?
Jeg kan ikke holde det ud.
Jeg får gæster i aften.
Normale mennesker?
Ja, de er alle normale.
Men samtidig også ret usædvanlige.
Kør bare.
Og muligvis ikke ærbødige.
Det er fint. Så længe de stadig opfylder hovedkravene.
Som er?
At ingen af dem avler heste, ejer jord eller kender min mor.
Godt, alle sammen.
Hallo!
Alle sammen.
Sig goddag til vores æresgæst,
Hendes Kongelige Højhed, prinsesse Margaret.
Goddag.
Er De klar? Her kommer præsentationerne.
Vi har Dudley på klaveret.
Og det her er Shilpa.
Hvis du føler dig lidt udenfor, og du tænker for dig selv:
"Disse dilettanter kender vist hinanden godt."
Så har du helt ret.
Vær ærlig.
Kan du huske nogle af navnene?
Nej, ikke rigtig.
Kan du heller ikke huske mig?
Har vi mødt hinanden?
Det har vi.
Hvor?
Det kommer du måske i tanker om.
Hvor skal vi begynde...?
Det fjerneste hjørne.
Den uimodståelige herre med den sennepsfarvede polotrøje.
-Uimodståelige? -Han er da mindst en nier?
Syver.
Jeremy er arving til en chokoladeformue.
Gift med den lyshårede skønhed overfor.
-Hun er en otter. -Ja, ikke?
De bjergtager offentligheden.
De er heller ikke så ringe private. Mere om det en anden gang.
Hvem så?
Jo. Vores rødmende og buttede ven i paisley.
Ken Russell laver dokumentarer for BBC.
Rejser overalt med bussen.
Du har sikkert aldrig været i en bus, vel?
-Nej. -En skam.
Der møder man de bedste mennesker.
Fortæl mig om kvinden med de usædvanlige øjne.
Baronesse Frankenstein.
Hun spillede sammen med Boris Karloff i den der film. Skuespiller.
Ingen kan forstå, hvorfor hun forlod en genial filmproducer
for en trist politiker.
Hans navn er John Profumo.
Ekstremt kedelig.
Det er sandt. Men den ældre herre ved siden af ham...
Ham kender jeg. Det er John Betjeman, poeten.
"Bøger fra Boots og landeveje. Ytringsfrihed, frikort...
Klasseforskel.
Forskel.
Demokrati...
...og ordentlige afløbsrender."
Lige sådan.
Har han virkelig to koner?
Det håber jeg.
Det er bedre, hvis han har tre.
Vi omgås ikke de konventionelle.
Fortæl mig lidt om dig.
-Du milde, du kan virkelig ikke huske det. -Nej.
Jeg er fotograf.
Nå, bryllupsfotografen?
Det var en tjeneste. Det arbejder jeg ikke med normalt.
Hvad så?
Det her.
-Er de her dine? -Ja.
Portrætter?
Nej. Det ord lyder så kedeligt og traditionelt.
Undskyld. Hvad er det så?
Folk, ansigter. Det er de mest interessante motiver indtil videre.
Sig til, hvis du kender noget mere interessant.
De er flotte.
Som om der ikke er et kamera. Du har overrumplet dem.
-Det er rent held. -Du har gjort det grimme smukt.
Jeg foragter posering, og når noget er prætentiøst.
Gør du ikke?
Begyndte du at fotografere på grund af det?
Måske.
Måske giver det bare adgang til bag lukkede døre.
-Hvis døre? -Bare døre generelt.
En facade kan kun bruges som markør for noget, man skal bagom eller udover.
Overfladen er så trist, synes du ikke? Det, folk vil vise af sig selv,
den idealiserede version, interesserer mig ikke.
Hvad folk skjuler... det interesserer mig.
Men du kommer så tæt på.
Er det ikke lidt indtrængende?
I højeste grad. Det er netop, hvad fotografering er.
Jeg bruger et lille Leica
og naturligt lys, så jeg kan snuse rundt.
Og imens kommer jeg tættere og tættere på, og til sidst er det lidt som...
-Det er... -Indtrængende.
Intimitet.
Ville du tage mit billede?
Jeg ville overveje det.
På en betingelse.
-Ja? -Når du kommer til mit betonstudie...
Du efterlader titlerne og prinsessen udenfor.
-Med glæde. -Og undervejs gør du, som jeg siger.
Se ikke sådan ud.
Du vil jo gerne.
Vil hvad?
Være en supplikant.
Det kan jeg mærke.
Det er det første rum, jeg har været i, hvor ingen rejste sig eller nejede.
Nogle talte videre, som om jeg slet ikke var der.
De, der talte med mig, gjorde det med en ligegyldighed
eller nonchalance, som var på grænsen af uforskammethed.
Der var især en person.
-Tony. -Vel Anthony?
Nej, han insisterede.
Tony. Armstrong-Jones. Han er fotograf.
-Som Cecil? -Intet som Cecil.
Langt fra som Cecil.
Måske lidt som Cecil, da han tydeligvis er bøsse.
-Men Elizabeth benægter det sært nok. -Elizabeth?
Cavendish. Jeg ringede i går og udspurgte hende.
"Hvad er de fem vigtigste ting, jeg skal vide om den mand?"
-Hvorfor fem? -Det virkede som et godt tal.
-Hvorfor ikke tre? -Han er mere interessant end tre.
Hvad sagde hun så?
Et: Han er waliser.
-Er det interessant? -Nej, ikke specielt.
At han led af polio som barn.
At han elsker at opfinde ting.
Og at han aldrig ville drømme om at være noget så simpelt som "blot bøsse".
Hvad betyder det?
Jeg er ikke helt sikker.
Men jeg er interesseret i at finde ud af det.
Hvad var nummer fem?
Kør.
-Det var fem. -Nej, Margaret. Det var fire.
Godt. Fem er...
Jeg syntes om ham.
Ja, det kan jeg se.
-Der er foragt i ham. -For hvad?
For mig. For os.
For alt, vi repræsenterer.
Du ville nok synes om ham.
Det er det farlige ved ham.
Heroppe!
Godt.
Vent der.
Straks tilbage.
Smil ikke sådan.
Det er henrivende, men lad være.
For henrivende?
-For min smag, ja. -Jaså.
Skal jeg være uhenrivende?
Vær dig selv. Selvom det vel er at bede om det umulige.
Hvorfor?
Fordi jeg er umedgørlig?
Fordi du ikke aner, hvem du er. Kig mod vinduet.
-Det ved jeg da. -Nej, du aner det ikke.
Vinduet.
Vi ved heller ikke, hvem du er.
Vi andre uden for paladsets porte.
Det er, fordi vi fodrer jer med eventyret.
Som det her.
For guds skyld.
Undskyld, men...
Cecil er en skændsel.
Han har været god ved familien.
Hvad vedkommer familien dig?
Har de været gode ved dig?
De er min familie.
Ja.
Men den sag med Peter Townsend.
Ondskabsfuldt.
Var han lige så kedelig, som han virkede?
Han var hæderlig og gammeldags.
Lette kvaliteter at håne.
Også lette at savne.
Savner du ham?
Sommetider.
Sådan. Godt. Hjem til mig for at få en drink?
-Hjem til dig? Hvor er det? -Tag tøj på, så viser jeg dig det.
Så... Det her er hjemme.
Det er pragtfuldt.
-Whisky eller Cinzano? -Whisky, tak.
Hvem er hun?
-En ven. -Hvilken slags ven?
En ven.
Og hende her? Kunne du ikke have opmuntret hende?
Det er Sarah Macmillan, premierministerens datter.
Eller er hun?
Rygtet siger nej.
-At hun er Bob Boothbys elskovsbarn. -Nej da.
30 år skulle affæren have varet.
Lige under premierministerens næse. Tænk sig.
Jeg tror aldrig, jeg bliver gift.
Forståeligt.
Grufuld institution.
Det gør det så svært at være lykkelig.
Hvad er det?
Noget, jeg arbejder på. Et design.
Det er skrøbeligt. Flyt dig.
Undskyld.
Kom og se her. Det vil måske more dig.
-Har folk signeret deres navne? -Deres kælenavne, ja.
-Hvem er Tigger? -Cleo Laine.
-Snitch? -Dirk Bogarde.
Se. Du har allerede en prinsesse.
Det er Tony Richardson.
Vil du signere det?
Jeg har en diamant til det formål.
Kom nu.
Jeg har vist aldrig haft et kælenavn.
Hvad skal jeg skrive?
Noget, der tager fusen på dem.
Beryl!
Beryl?
Fint.
Det rimer med baryl.
Læg den på plads.
Nå...
-Skal vi kigge på fotografiet? -Ja.
Godt.
Først...
...kemikalierne.
Ved du hvad? Da vi først mødtes...
...var jeg sikker på, at du var bøsse.
Hvorfor?
Den måde, du talte med kvinder...
Forstod kvinder.
Så lægger du det i vandet.
Her?
For ikke at nævne dine pæne, små hofter, din forfængelighed og sirlighed.
Jeg er ikke forfængelig.
Du er ulideligt forfængelig.
Men nu ser jeg, du ikke er bøsse.
Så lægger du det i fiksernatronet.
Hele rutinen er alt for gennemført og velsmurt.
Kvinde efter kvinde har været her før mig.
Smukke kvinder.
Sådan.
Nu hænger vi hende op.
Hvad synes du?
Det er en helt uset Margaret.
-Ingen har set hende før. -Nej.
For på det billede er du ikke en prinsesse.
Der er en, du gerne må sende det til.
Må jeg give dig en adresse?
Ja.
Og så må jeg gå.
Du...
Vil du ikke blive lidt længere?
Nej.
Her stopper rutinen.
Indtil videre.
Udmærket.
Kom du med chauffør?
Ja, han venter udenfor.
Så kan han følge efter os.
Vi er beærede over at have været gæster i Deres Majestæts smukke hjem.
Hold godt fast.
-Mange tak, fordi I kom. -Det var en fornøjelse.
Mange tak.
-Jeg troede aldrig, det ville stoppe. -Ja, han blev ved.
Og ved og ved og ved.
Helt sikkert ikke bøsse.
Behold den.
Godnat.
Du godeste.
Nå da da!
-Der er du. -Endelig.
-Jamen dog. -Hvad er der?
Hun er vist...
Nøgen!
Ja.
Tekster af: Anna Rask