NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Olemme kokoontuneet Jumalan ja tämän seurakunnan eteen -
vihkimään tämän miehen ja naisen pyhään avioliittoon.
Avioliitto, jonka Jumala asetti ihmisen viattomuuden tilassa,
merkitsee meille Kristuksen ja hänen seurakuntansa mystistä liittoa.
Siksi siihen ei kenenkään tule ryhtyä eikä ruveta -
harkitsematta, kevyesti tai vastuuttomasti,
lihallisten himojen tyydyttämiseksi -
kuin järjetön eläin, joka on vailla ymmärrystä.
Vaan kunnioittaen, hienotunteisesti,
harkiten ja vastuullisesti, Jumalaa peläten -
ja avioliitolle asetetut tarkoitukset huomioiden.
Viehättävää! Kiitos.
Raikasta ja eloisaa. Kiitoksia. Otamme vielä yhden kuvan...
Colin, leukaa hieman alemmas.
Kiitos. Katse kameraan. Noin!
Morsiusparille!
Häät ovat kammottavia tilaisuuksia.
-Aivan järkyttäviä. -Paitsi omat häät, tietenkin.
Taas yksi aviopari alkaa rakentaa linnaa.
Laskuportti alas, nostosilta ylös.
-Mitä tarkoitat? -Niinhän avioparit tekevät.
Kääntyvät toisiaan päin, näyttävät meille selkänsä.
Mitä minä teen, Billy?
Kukaan ei selvästikään halua minua.
Liian pelottava tulevaisuus.
Minä voisin kokeilla.
Älä hupsi. Olet ystäväni.
Eikö se ole aviomiehen tärkein ominaisuus?
Entisaikaan kaikki oli selvää.
Avioliitto oli järkiratkaisu. Omaisuuksien yhdistämistä.
Monien asioiden yhteensovittamista.
Ystävyyttä, yhteisiä arvoja.
Yhteisiä näkemyksiä.
Me kasvattaisimme huippuhevosia ja liudan lapsia...
-Billy. -Olisin jo harjaantunut.
Tunnen säännöt. Perheesi tuntee minut, ja he tuskin panisivat vastaan.
-He ihailevat sinua. -Ja minä sinua.
Olen aina ihaillut.
Olenhan vanha kunnon minä.
Äiti sanoi jotain mielenkiintoista.
Hän sanoi, että ensimmäiset kymmenen aviovuotta ovat vasta alkusoittoa.
Kymmenen vuoden kohdalla tulee kriisi. Se ratkaistaan, sitten sopeudutaan.
Vasta sen jälkeen avioliitto pääsee kunnolla vauhtiin.
Niinkö?
Mahtoiko meille käydä niin?
Voi olla.
Ehkä meidän pitäisi juhlia yhteisiä vuosiamme.
Kunnon juhlat vauhtiin pääsyn kunniaksi.
Hyvä on.
Ethän toki.
Millaista häissä oli?
Se oli sekä mieltä ylentävää että herätti ajatuksen itsemurhasta.
Matka sinne kesti ikuisuuden.
-Äiti oli kamala. -Niinkö?
Onneksi pääsimme takaisin helikopterilla.
Mieltäni kalvaa kammottava tunne, että kaiken sen humun keskellä...
...suostuin itsekin menemään vihille.
Mitä?
-Kenen kanssa? -Billy Wallacen.
Hyvänen aika!
Onneksi olkoon!
Voi luoja.
Jos suostuisin, antaisitko sinä siunauksesi?
Tietenkin.
Ilman muuta.
Philip ja minä mietimme, että voisimme juhlia kymmenettä hääpäiväämme.
Sinä ja Billy voisitte julkistaa kihlauksenne silloin.
Kuulostaa hyvältä.
Asia on siis sovittu.
-Kiitos. -Ei kestä. Hyvää yötä, Margaret.
Ehkä voisitte selittää, miksi satelliitti kiertää Maapalloa -
eikä katoa avaruuteen tai putoa Maan pinnalle.
En tiedä, pidänkö siitä, että venäläinen satelliitti kiertää Maata -
yläpuolellamme. Mitä se siellä tekee?
Virallisesti se välittää tietoa ylemmän ilmakehän tiheydestä.
Uhkaavampi tarkoitus on esitellä kaikille -
venäläisten sotilaallista voimaa ja teknistä suorituskykyä.
Satelliitin laukaissut raketti voisi myös ampua ydinkärjen -
äärimmäisen tarkasti vihollisen maaperälle.
Miettikää amerikkalaisten tuntoja.
Heidän itseluottamuksensa on pian kriisissä.
Meidän on autettava amerikkalaisia -
ja noustava yhdessä venäläistä uhkaa vastaan.
Siten parannamme maidemme välisiä suhteita, jotka ovat tunnetusti -
heikentyneet hälyttävästi Suezin kriisin vuoksi.
-Aivan. Sodan jälkeen amerikkalaiset... -Haluan ehdottomasti -
elvyttää hienot suhteet, jotka välillämme vallitsevat.
Meitä yhdistää moni muukin asia kuin kieli ja yhteinen historia.
Kyse on eräänlaisesta avioliitosta.
Tässäkin liitossa on ylä- ja alamäkensä,
mutta on tehtävä töitä, jotta suhde saadaan raiteilleen.
Kuunteleminen on kuulemma tärkeää.
Missä tahansa liitossa.
Voimmeko me siis oppia satelliitista yhtä paljon kuin venäläiset?
Kuinka toimimme?
Kuljettaja voisi viedä ensin minut ja sitten sinut asemalle.
Voin kyllä odottaa.
Se ei olisi järkevää.
Miksi? Kauanko aikaa tarvitset hänen kanssaan?
Päivän.
Ehkä kaksi.
Viimeinen kerta, lupaan sen.
-Älä lupaa sellaista, mitä et voi pitää. -Ei.
Tämä loppuu nyt. On jo korkea aika.
-Nyt kun olet pääministerikin. -Aivan.
Yksi, kaksi, kolme, nyt!
Suurenmoista!
Onko Cecil Beatonin aina otettava syntymäpäiväkuvani?
Mitä vikaa hänessä on?
Viime vuonna kaikki kehuivat, kuinka sievältä näytät.
Ei, he kehuivat sitä, kuinka muistutan sinua.
Tosiaan.
Cecil tekee kaikesta satua.
Niin, mutta hän tekee sen todella hyvin.
Katsokaa tänne, Teidän Kuninkaallinen Korkeutenne. Leukaa alas, ja...
Mitä mieltä olet?
-Kutsuin uuden hovinaiseni... -Teidän Majesteettinne.
...kertomaan mielipiteensä.
Hänellä on sentään jokin kosketus tosielämään.
Minusta syntymäpäiväkuvan tulisi kypsyä ja kehittyä iän myötä. Kuvattavan tavoin.
Ilmentää luonteen muutosta. Monitahoisuutta. Todellisuutta.
Ei meiltä kaivata monitahoisuutta ja todellisuutta.
Istumaan vain.
Kansa kokee todellisuutta jo riittämiin.
-Me autamme pakenemaan arkea. -Aivan, Teidän Majesteettinne.
Kuvitelkaapa tätä:
Nuori nainen, arkinen olento, istuu ankeassa apukeittiössään.
Töidensä ja pyykkivuorten keskellä.
Hän kaipaa lohtua ja toivoa.
Ja yksi, kaksi, kolme, nyt!
Hän haluaa uskoa, ettei elämä ole pelkkää raadantaa.
Hän avaa lehden ja näkee Hänen kuninkaallisen korkeutensa valokuvan.
Yhden ylevöittävän hetken ajan hänkin on prinsessa.
Hän kohoaa ankean arjen yläpuolelle keskelle fantasiaa.
Myöhemmin hän lähtee ulos -
ehkä kaulassaan uusi huivi, jota varten hän on säästänyt rahaa.
Hän kulkee pystyssä päin, kuin uudesti syntyneenä.
Siitä voi kiittää Teidän Kuninkaallista Korkeuttanne -
ja edustamaanne ihannetta.
Ja yksi, kaksi, kolme, nyt!
Suurenmoista.
Olemme tunteneet rimppakinttu- Billy Wallacen parikymmentä vuotta.
Onko yksikään nainen katsonut häntä edes lievästi himoiten?
Ei todellakaan!
Kuinka tuo sitten selittyy?
Lordi Blandford soitti. Herra Wallace saattaa olla estynyt saapumasta.
Ei hän voi olla estynyt. Julkistamme kihlauksemme.
Kyse on vammasta. Ilmeisen vakavasta.
-Missä hän on? -Majesteetti.
Hänen kuninkaallinen korkeutensa prinsessa Margaret.
-Pois tieltä. -Hitto.
-Jalka on pidettävä koholla. -Billy?
Pärjään kyllä, Simpson.
Mitä tämä on? Kihlauksemme julkistetaan tänään.
Odottamaton sattumus. Kahakka aamutunneilla.
-Oletko juovuksissa? -Älä viitsi. Kipu oli sietämätöntä.
-Mitä tapahtui? -Naurat itsesi kipeäksi, kun kerron.
Ystäväsi Tennant suuttui jostain, mitä tein.
Tappelitko Colinin kanssa?
-Sana "kaksintaistelu" nousi esiin. -Kaksintaistelu?
Tennant esitti haasteen. Melko lapsellista tähän maailmanaikaan,
mutta otin tietenkin haasteen vastaan.
Olenhan herrasmies.
Myönnettäköön, että illan mittaan oli kallisteltu laseja.
Mutta astuimme uuteen aamuun kirkkain mielin ja vakain sydämin.
Tennant halusi ajaa Gleniin hakemaan isänsä vanhoja pistooleja.
Aivan liian pitkä matka. Niinpä Blandford antoi meille omansa.
Helkkarin typerä erhe!
Kaksintaistelussa kyse ei ole vain ampumataidoista vaan luonteenlujuudesta.
Kymmenen askelta!
Yksi, kaksi,
kolme, neljä,
viisi, kuusi,
seitsemän, kahdeksan, yhdeksän,
kymmenen!
Se paskiainen ampui jalkaan. Hiton ikävää.
No, se oli vain pieni lihashaava.
Miksi hän suuttui sinulle?
Outo juttu. Siitä asti, kun sana kihlauksestamme levisi,
olen ollut huomion keskipisteenä. On kuin planeetan jokainen kaunotar -
olisi ottanut sen henkilökohtaisena haasteena.
En kuvitellut itseäni edes kenenkään heilana, saati sitten tavoiteltuna.
Uusi tilanne kai kihahti päähäni.
Taisin hieman hipelöidä Blenheimissa.
Hän oli melkoinen kaunotar. Elokuvanäyttelijä.
Tennant sai tietää ja oli kiukkuinen kuin mikä.
Syystäkin.
Senkin kurja, heikko, halpamainen houkka.
En edes halunnut kanssasi naimisiin. Suostuin vain säälistä.
Tai epätoivosta.
Ja nyt sinä loukkaat minua. Sinä!
Kaltaisesi eivät pääse loukkaamaan kaltaisiani. Saat olla iäti kiitollinen.
Senkin naistennaurattaja.
Katso näitä kasvoja, joista huokuu inho ja pettymys.
Tämän sinä vielä näet kaikissa naisissasi.
Tältä näyttävät elämäsi seuraavat 40 vuotta.
Margaret!
Pyynnöstä ilmoitan, ettei prinsessa Margaret julkista kihlaustaan.
Hänen kuninkaallinen korkeutensa selittää myöhemmin.
-Varmasti. Kiitos, Michael. -Kiitos.
No niin, rauhoittukaa.
Taannoisella Tyynenmeren-matkallani tapasin miehen, joka sanoi minulle:
"Vaimoni on filosofian tohtori ja paljon merkittävämpi kuin minä."
Saatoin vain vastata: "Sama ongelma on meidänkin perheessämme."
Kun aikoinaan mietin tulevaa avioliittoamme,
näin mielessäni kaksi ihmistä yhteiseen elämään hitsautuneina.
Nämä kymmenen vuotta ovat opettaneet minulle, että hyvän avioliiton salaisuus -
on eri kiinnostuksen kohteet.
Eri kiinnostuksen kohteet, eivät toki tyystin erilaiset.
Hassu juttu. Toisen näkee kokonaisuutena.
Näkee myös kaiken sen, mitä toinen ei itsessään näe.
Ja ilmeisesti se toinen näkee omatkin salatut puolet.
Lopulta kumppanistaan tietää enemmän kuin hän tietää itsestään -
ja voi olla aika vaikea pitää se tieto omanaan. Silloin täytyy...
Täytyy löytää jonkinlainen keskitie, sopuratkaisu,
jotta voi hyväksyä sekä hyvät että huonot puolet.
Ihmeellisintä on se,
että karheikon keskeltä, vaikeuksien ja viiltävän tuskan ruoikosta...
Sieltä löytyy aarre.
Kohottakaamme malja.
Rakkauden nimeen.
Rakkaan maamme nimeen.
Peräänantamattomuuden nimeen.
Seuraavien kymmenen suurenmoisen vuoden nimeen.
Siinä hän on, mon petit chou.
Lilibet.
Elizabeth.
Kuningatar.
Kuningattarelle!
Täällä Alexandra Palacen uutishuone.
Presidentti Eisenhower on puhunut lämpimään sävyyn -
Britannian ja Yhdysvaltojen välisestä suhteesta.
Pääministeri MacMillan ja minä teemme kaikkemme -
vahvistaaksemme niitä siteitä, jotka ovat jo pitkään yhdistäneet...
En pysty tähän.
Haluan vain sinut.
Olen yrittänyt Haroldin suhteen. Yrittänyt yrittämästä päästyäni.
Tiedän kyllä.
En vain pysty. En siedä hänen kosketustaan enkä hänen läheisyyttään.
Hänen heikkoutensa inhottaa minua.
Hänen rakkautensa on etovaa.
Hyvää huomenta!
Voi kultaseni, mikä sotku!
Aivan ihastuttava päivä.
Toin sinulle piristystä.
Cecil on tehnyt loistavaa työtä.
Hän on kerrassaan ylittänyt itsensä.
Voin kertoa, minkä minä valitsin viralliseksi syntymäpäiväkuvaksi.
Cecil oli heti samaa mieltä.
Vaikka sinähän sen toki päätät.
-Mitä Billy Wallaceen tulee... -Älkää mainitko sitä nimeä.
Puhuimme puhelimessa koko aamun. Hän oli järkyttynyt.
-Samoin hänen äitinsä ja isoäitinsä... -En puhu hänelle enää ikinä.
Sitten etsimme sinulle jonkun toisen.
En halua, että minulle etsitään ketään.
Maurice, Hessen maakreivi. Kaukainen serkku.
Hänen äitinsä oli katolilainen, mutta heillä on yhä maaomaisuutensa -
ja Maurice on taitava poolon pelaaja...
Ei ketään!
Joku ehdotti Hannoverin prinssi Christiania,
joka on kuningatar Viktorian jälkeläinen.
Hän palveli Luftwaffessa, mutta emme anna sen häiritä.
Tiedän, mitä hovinaisen tehtäviin kuuluu.
Olla mukanani ulkomaanmatkoilla, hoitaa kirjeenvaihtoni.
Voisiko tehtäviin kuulua myös auttaa minua pakenemaan?
En kestä enää.
Minulle tulee tänään illallisvieraita.
Normaaleja ihmisiä?
He ovat normaaleja.
Mutta omalla tavallaan myös perin poikkeavia.
Voitte mennä.
Eivät ehkä kovin kunnioittavia.
Sama se, kunhan he täyttävät tärkeimmät vaatimukset.
Mitkä vaatimukset?
Että kukaan heistä ei kasvata hevosia, omista maata tai tunne äitiäni.
Huomio, kaikki!
Huhuu! Kuunnelkaa.
Tervehtikää kunniavierastamme.
Hänen kuninkaallinen korkeutensa prinsessa Margaret.
Hyvää iltaa.
Oletteko valmis? Esittelen kaikki.
Pianon ääressä on Dudley.
Hän on Shilpa.
Ehkä tunnet itsesi hieman ulkopuoliseksi ja mietit mielessäsi:
"Tämä joutava joukko näyttää tuntevan toisensa hyvin."
Olet aivan oikeassa.
Sanopa rehellisesti...
Muistatko ainuttakaan nimeä?
-Enpä oikeastaan. -Etkö muista minuakaan?
-Olemmeko tavanneet? -Kyllä vain.
Missä muka?
Ehkä vielä muistat.
Mistä aloittaisimme...
Tuolla nurkassa. Vastustamaton sejase sinapinkeltaisessa poolopaidassaan.
-Vastustamaton? -Kai sentään edes yhdeksikkö?
-Seitsemän. -Jeremy nimeltään, suklaasuvun perijä.
Naimisissa vastapäisen vaalean kaunottaren kanssa.
-Hän on kahdeksikko. -Toden totta.
Häikäisevä pari julkisuudessa.
Eivät tuota pettymystä yksityisestikään. Siitä lisää myöhemmin.
Kuka seuraavaksi?
Aivan! Punakka, pyylevä ystävämme paisley-paidassaan.
Ken Russell tekee dokumentteja BBC:lle.
Matkustaa kaikkialle bussilla.
Et ole tainnut koskaan olla bussissa.
-En. -Sääli. Niissä tapaa loistotyyppejä.
Entä tuo nainen, jolla on erikoislaatuiset silmät?
Paronitar Frankenstein.
Esiintyi Boris Karloffin kanssa siinä elokuvassa. Näyttelijätär.
Jätti jostain kumman syystä loistavan elokuvatuottajan -
ja valitsi kammottavan poliitikon.
Miehen nimi on John Profumo.
Helvetin tylsä tyyppi.
Ihan totta. Kun taas tuo vanhempi herra hänen vieressään...
Hänet minä tunnen. John Betjeman, runoilija.
"Taskukirjat, maalaismaisemat, vapaus puhua, vapaus liikkua...
Luokkaero.
Ero.
Demokratia...
...ja kunnon viemärit."
Juuri niin.
Onko hänellä tosiaan kaksi vaimoa?
Toivon niin.
Mieluiten kolme.
Emme kaipaa tänne sovinnaista väkeä.
Kertokaa itsestänne.
-Et tosiaan taida muistaa. -En.
Olen valokuvaaja.
Tosiaan, se hääkuvaaja.
Tein sen palveluksena. Se ei ole päätyötäni.
Mikä sitten on?
Tämä.
-Ovatko nämä teidän? -Kyllä vain.
Kuvaatte potretteja.
En pidä siitä sanasta. Tunkkaista ja vanhanaikaista.
Anteeksi. Mitä nämä sitten ovat?
Ihmisiä, kasvoja. Kiehtovin kuvauskohde, jonka tiedän.
Jos tiedät jotain kiehtovampaa, kerro.
Pidän näistä.
Kuin kamera ei olisikaan läsnä. Pääsitte yllättämään heidät.
-Silkkaa tuuria. -Teitte rumuudesta kaunista.
Inhoan poseerausta, prameilua ja kaikenlaista humpuukia.
Etkö sinäkin?
Siksikö ryhdyitte valokuvaajaksi?
Ehkä.
Tai ehkä se vain avaa suljettuja ovia.
-Tiettyjä ovia, niinkö? -Ovia yleensä.
Julkisivu kertoo vain, minkä taakse tai yli on päästävä.
Julkisivut ovat kammottavia.
Ihmiset tahtovat näyttää itsestään ihannekuvan. Se ei kiinnosta minua.
Vain kätketty on kiehtovaa.
Pääsette kovin lähelle.
Eikö se ole jo tunkeilua?
Sitä valokuvaus nimenomaan on. Tunkeilua.
Käytän pientä Leicaa ja luonnonvaloa. Siksi voin väijyä rauhassa.
Pääsen yhä lähemmäs kohdetta, ja lopulta siitä tulee...
-Se on... -Tunkeilua.
Intiimiyttä.
-Mitä jos pyytäisin kuvaamaan itseäni? -Voisin harkita.
Yhdellä ehdolla.
-Niin? -Kun tulet vaatimattomaan studiooni,
jätät tittelit ja prinsessat ulkopuolelle.
-Mielihyvin. -Ja kuvaussession aikana -
teet kaiken, mitä pyydän.
Älä ole tuon näköinen.
Tahdot sitä kuollaksesi.
Tahdon kuollakseni mitä?
Anella.
Kyllä minä tiedän.
Kerrankin kukaan ei noussut seisomaan, kumartanut tai niiannut.
Osa jatkoi keskustelua kuin en edes olisi paikalla.
Ne, jotka puhuivat minulle, tekivät sen niin välinpitämättömästi,
että se hipoi jo hävyttömyyden rajoja.
Yksi heistä erityisesti. Tony.
-Kai sentään Anthony? -Ei, Tony vain.
Tony. Armstrong-Jones. Valokuvaaja.
-Kuten Cecil? -Kaukana Cecilistä.
Kaikkea muuta kuin Cecil.
Paitsi että hän on ilmiselvästi hintti.
-Elizabeth tosin kieltää sen. -Kuka Elizabeth?
Cavendish. Soitin hänelle, kun tulin yöllä kotiin.
"Mitkä viisi asiaa minun tulee tietää siitä miehestä?"
-Miksi viisi? -Se tuntui sopivalta määrältä.
-Miksei kolme? -Hän on paljon kiinnostavampi.
-Mitä hän vastasi? -Mies on walesilainen.
-Onko se kiehtovaa? -Eipä juuri.
Hän sairasti lapsena polion.
Hän on intohimoinen keksijä -
eikä olisi ikinä mitään niin yksinkertaista kuin "pelkkä hintti".
-Mitä ihmettä se tarkoittaa? -En oikein tiedä.
Mutta otan mieluusti selvää.
Entä se viides asia?
Voitte mennä.
-Siinä oli viisi. -Ei, Margaret. Neljä vain.
Hyvä on. Viides on...
-Pidin hänestä. -Huomaan kyllä.
-Hänessä on tiettyä halveksuntaa. -Mitä kohtaan?
Minua kohtaan. Meitä.
Kaikkea, mitä me edustamme.
Luulen, että pitäisit hänestä.
Se hänessä onkin vaarallista.
Yläkerrassa!
No niin.
Odota siinä.
Palaan kohta.
Älä hymyile noin. Niin viehättävää kuin se onkin.
Liian viehättävää?
-Minun makuuni kyllä. -Ymmärrän.
Haluat, että olen epäviehättävä.
Haluan, että olet oma itsesi. Tosin se taitaa olla mahdotonta.
Miksi?
Koska olen yhteistyökyvytön?
Koska et tiedä, kuka olet. Katsokaa ikkunaan päin.
-Tiedän oikein hyvin... -Et todellakaan tiedä.
Ikkunaan päin.
Mekään emme tiedä, kuka olet.
Me muut, palatsin ulkopuolella.
Niin, koska me syötämme teille satuja.
Tällaisia.
Jestas. Anteeksi vain, mutta...
Cecil on häpeäpilkku.
Hän on ollut perheelle hyvä.
Miksi piittaisit perheestä?
Onko se kohdellut sinua hyvin?
Se on minun perheeni.
Entä Peter Townsendin tapaus?
Julmaa.
Oliko hän niin kammottava kuin miltä näytti?
Hän oli kunnollinen ja vanhanaikainen.
Niitä ominaisuuksia on helppo pilkata.
Ja helppo kaivata.
Kaipaatko häntä?
Toisinaan.
No niin. Drinkit minun luonani?
-Sinun luonasi? Missä? -Pukeudu, niin minä näytän.
No niin, tämä on koti.
Ihana paikka!
-Viskiä vai Cinzanoa? -Viskiä, kiitos.
Kuka hän on?
-Ystävä. -Millainen ystävä?
Ystävä.
Entä tämä? Eikö häntä voinut yhtään piristää?
Sarah MacMillan, pääministerin tytär.
Vai onko?
Huhu kertoo toista.
-Että hän olisi Bob Boothbyn lehtolapsi. -Ei kai?
Suhde on kuulemma jatkunut 30 vuotta. Pääministerin nenän edessä.
En taida ikinä mennä naimisiin.
En ihmettele.
Kammottavaa touhua.
Siinä on kovin vaikea olla onnellinen.
Mikäs tämä on?
Kehittelen sitä parhaillaan.
Se voi rikkoutua, pois siitä!
Anteeksi.
Tule katsomaan. Tämä on aika huvittava.
-Ihmisten nimiä? -Lempinimiä.
-Kuka on Tiikeri? -Cleo Laine.
-Vasikka? -Dirk Bogarde.
Prinsessa tässä jo onkin.
Tony Richardson.
Laitatko omasi?
Saat kaivertaa timantilla.
-Tee se. -Minulla ei ole tainnut olla lempinimeä.
Mitä kirjoitan?
Jotain, mitä kukaan ei arvaa.
Beryl!
Hyvä on.
Beryl-Peril, silkkaa vaaraa.
Pane se takaisin.
No niin.
-Vilkaistaanko valokuvaa? -Hyvä on.
No niin.
Ensin...
Kemikaalit.
Kun tapasimme ensi kerran...
...olin varma, että olet hintti.
Miksi?
Se, miten puhuit naisille... Ja miten ymmärsit naisia.
Sitten se laitetaan veteen.
Tähänkö?
Puhumattakaan pikku lantiostasi, turhamaisuudestasi ja pedanttisuudestasi.
En ole turhamainen.
Olet sietämättömän turhamainen.
Mutta et ole hintti.
Seuraavaksi kiinniteliuos.
Tämä kaikki on aivan liian harjoiteltua ja sulavaa.
Täällä on käynyt naisia naisten perään.
Kauniita naisia.
Sitten...
...ripustetaan.
Mitä sanot?
Tätä Margaretia en ole ennen nähnyt.
-Kukaan ei ole nähnyt. -Ei.
Tässä kuvassa et enää ole prinsessa.
Haluan, että lähetät sen eräälle henkilölle.
Voinko antaa osoitteen?
Toki.
Sitten minun on mentävä.
Mitä jos...
Jospa jäisit vielä hetkeksi?
Ei käy.
Tämä oli tässä.
Tältä erää.
Hyvä on.
-Tulitko kuljettajan kyydissä? -Tulin. Hän odottaa ulkona.
Hyvä. Hän voi ajaa perässä.
Meille on suuri kunnia saada vierailla Teidän Majesteettinne kauniissa kodissa.
Pidä lujasti kiinni.
-Kiitos vierailustanne. -Tämä oli suuri ilo.
Paljon kiitoksia.
Luulin jo, ettei siitä tule loppua.
-Niin, se vain jatkui. -Jatkui jatkumistaan.
Ei todellakaan hintti.
Pidä se.
Öitä.
Hyvää yötä.
Herranen aika!
-No niin. -Vihdoinkin.
-Jopas jotakin. -Mitä?
-Hän taitaa olla... -Alaston!
Tekstitys: Outi Kainulainen