PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
DURYNSKÝ LES NĚMECKO 1945
Jak daleko ještě, Loeschi?
Pořád rovně.
Je to zde na pravé straně.
- Zastav, vojíne. - Stát.
Vezměte si lopaty.
Ukaž nám to, Loeschi.
Rozdělte se.
Tady.
Začněte kopat.
Něco tam je.
HRAD MARBURG
Tady to je.
- Co žádá? - Svobodu v zemi, kterou si sám vybere.
A štědrou rentu až do konce života.
Tak se na to nejdřív podíváme.
Nechte to přeložit.
MINISTERSTVO ZAHRANIČÍ, LONDÝN
KOPIE
TAJNÉ
- Neumíte klepat? - Pane.
Mohu vám pomoci, pánové?
Dále.
Pane.
Musím mluvit s premiérem.
Potřebuji se setkat s králem.
MARBURSKÉ SPISY SVAZEK X.
Tušili jsme to.
Tyto dokumenty nikdy nesmí spatřit světlo světa, Winstone. Nikdy.
Jejich zveřejnění by mohlo vážně poškodit národní zájmy.
Katastrofálně.
To, co je zde napsáno, je největší ostudou této rodiny.
Náš lid by nám právem nikdy neodpustil.
Obrovská Harringay Arena v Londýně
přilákala více než 11 000 lidí na setkání s americkým kazatelem
Billym Grahamem při jeho první návštěvě Británie.
Pan Graham v šedivém obleku a prosté kravatě
pronáší svou řeč z pódia s fialovým kobercem.
Bible říká, že se všichni mýlíme.
Všichni jsme sešli z cesty, přičemž každý se vydal tou svou.
A když se vydáte...
Není obvyklé ani příliš povzbudivé, vidět náboženskou jistotu
v někom tak mladém.
- Není mladý. Je v mém věku. - Přesně. Je to dítě.
Podle mě by morální autorita a duchovní vedení měly
vycházet od někoho s životními zkušenostmi.
Ne od nějakého podomního prodejce kartáčů
ze Severní Karolíny.
Ale mně se líbí jeho pokora.
Ti lidé pláčou?
Billy Graham promluvil k 1,5 milionu lidí...
- Co se s naší zemí děje? - Rekapituluje svou křížovou...
Lid Velké Británie nebrečel za války.
A teď pláčou jako malé děti.
Vyzývám k obrodě, která způsobí, že až se každý muž a žena
vrátí do své kanceláře či prodejny,
každý den prožije v souladu s učením Krista.
Nekážu evangelium zoufalství, nýbrž naděje,
naděje v jednotlivce, ve společnost, ve svět.
Jako stádo následující amerického fanatika.
Není to fanatik.
Křičí, drahá. Křičí jen fanatici.
Zavřete-li oči,
zacpete-li si uši před Boží cestou,
dáte brzy přednost vlastním myšlenkám než těm od Boha.
Dospějete do bodu, kdy budete své vlastní zlo považovat za dobro
a Boží dobro za zlo.
VILA WINDSOR, PAŘÍŽ
Hodně štěstí, zdraví
Hodně štěstí, drahý Troopere
Hodně štěstí...
- Na tři. - Všechno nejlepší, Troopere!
Hodný.
Dobrá trefa! Bravo.
Výborně.
Prohráváme!
Ne, nechci.
Kam se poděl tvůj elán?
Jsi velmi elegantní.
Klobouk!
Tak co tomu říkáte?
Krásné! Perfektní!
Mně se to nelíbí.
Ne, takhle jít nemůžu.
Proč ne?
Alespoň jednou bych mohla být královnou.
Mám ti říct, co jsem dnes celý den dělal?
Nemusíš. To samé co jakýkoli jiný den.
Vstal jsem pozdě, po 11. Pak jsem prohlédl zahrady.
Poobědval s bezvýznamnými lidmi.
- S mými přáteli! - S bezvýznamnými lidmi.
Nikdy bych si nepomyslel, že to řeknu,
ale užívání si života má své limity.
A co teprve život s tebou.
Mé motto jako prince z Walesu bylo „Ich dien“. Sloužím.
Mám v sobě hluboce zakořeněnou potřebu sloužit své zemi.
Potřebuji práci, nějaký smysl.
- Ale ne, už zas. - Ano.
A kde to chceš najít?
Musím se vydat do Londýna, abych uvedl věci do pohybu.
Chceš vědět, co ještě je ve vaší rodině hluboce zakořeněné? Klam.
Nepustí tě do země, natož aby ti dali práci.
- Můj právník má jiný názor. - Mluvil jsi s Georgem?
- Proč jsi mi to neřekl? - Říkám ti to teď.
Pořád mám důležité spojence.
Učedníky pravdy, zastánce spravedlnosti,
kteří mohou zmobilizovat veřejnost,
zahájit kampaň za to, aby bylo bývalému králi odpuštěno.
A nakonec tu mám žádost od vlády, madam,
abyste otevřela nové letiště v Gatwicku.
Nabídli termíny. Nejlepší pro nás asi bude 3. červen.
- Dobře. - To je ode mě vše.
Děkuji, Michaele.
- Ještě něco! - Madam.
Myslíte, že by bylo možné zprostředkovat setkání s reverendem Grahamem?
Tím kazatelem, madam?
Ano.
Musel bych to promyslet.
Řekněme, že pozvání lze rozšířit
na kázání ve windsorské kapli, následované soukromým obědem?
Báječné.
Musíme však být opatrní, madam,
aby takové pozvání či setkání s reverendem Grahamem
nebylo vnímáno jako schvalování jeho... křižácké výpravy,
což by nebylo slučitelné s vaší rolí hlavy církve.
Určitě si s tím nějak poradíte, Michaele.
A vy jste něco chtěl?
Ano...
Jeho královská Výsost, vévoda z Windsoru, nám poslal žádost.
Jakou?
- Chce umožnit vstup do země. - Zamítá se!
Kvůli knize, kterou chce napsat.
Na jaké téma?
Příručku: Jak být vskutku skvělým králem.
To neřekl, madam.
Můžeme ho nechat v Kensingtonském paláci.
Chce být u svého přítele, majora Metcalfa.
U Fruityho? Nežije ten v Surrey?
- Myslím, že v Sussexu. - To není špatné.
- Mimo zraky veřejnosti. - Čím dál, tím líp.
To znamená ano?
- Ne! - Ano.
- Ne. - Ano.
Ano, ať přijede.
Madam.
ZÁMEK WHADDON HALL, HRABSTVÍ BUCKINGHAMSHIRE
ODDĚLENÍ PRO ZVEŘEJŇOVÁNÍ NĚMECKÝCH VÁLEČNÝCH DOKUMENTŮ
- Dobré ráno. - Dobré ráno, pane.
- Administrativa je hotová? - Ano, pane.
- Děkuji. - Toto je pro pana Sweeta.
- Toto pro... - Zdravím, Margaret.
Dobré ráno, pane. Monsieura Roberta.
Ano, madam.
NENÍ URČENO KE ZVEŘEJNĚNÍ
MARBURSKÉ SPISY UZAVŘENO
Podívejte se na tohle.
To je v podstatě soudní zákaz.
Pane.
Víte o tomto?
Ano.
Jako historici máme povinnost zveřejňovat pravdu, bez výjimek.
Co jiného bychom pak dělali? Chránili nacisty?
Chránili něco jiného.
Mám svázané ruce.
Ale on ne.
To je pravda.
Mám přístup ke kopiím spisů amerického ministerstva zahraničí.
Včetně tohoto.
Americkou vládu ve zveřejnění nic nezastaví,
neudělá-li to britská.
„Má nejdražší Broskvičko,
doufejme, že zbytek mého pobytu nebude tak bídný, jako tato cesta.
Počasí plavbu velmi znepříjemnilo.
Společnost na lodi byla také příšerná,
obyčejní a nezajímaví lidé
mě obtěžovali, abych s nimi popil nebo hrál karty.
Po příjezdu do Londýna mi náladu trochu zvedla
velká skupina mých podporovatelů, kteří skandovali mé jméno
a smekali klobouky.
A má neteř, královna, pro mě poslala jednoho ze svých ořů.
Večer jsem dostal strach, že se vše ještě zhorší,
když jsme dorazili do Fruityho ošuntělého příbytku kdesi v Sussexu.“
Fruity.
- Vaše Výsosti. - Jak se daří?
- Výborně. - Vaše královská Výsosti.
Drahá.
„Ale George se překonal, jako vždy, a prozradil, co všechno už udělal.“
Skutečný účel návštěvy je samozřejmě tajný.
Kdyby někdo zvětřil, že Jeho královská Výsost hledá práci,
mohlo by to být vnímáno jako porušení dohody uzavřené po abdikaci
a Jeho královská Výsost by mohla být nejen nucena opustit zemi,
ale také přijít o rentu.
Tato cesta tedy musí být vnímána v první řadě jako literární.
- Věřím, že jste přijel připraven. - Mám s sebou brk a inkoust.
Nehledě na to
jsem zahájil kampaň sdružující vaše přátele a podporovatele.
Zatím je to velmi povzbudivé.
Walter Monckton souhlasil, že uspořádá večeři
a kývli nám lord Salisbury, lord Beaverbrook,
lord Dudley, americký velvyslanec a ministr zahraničí Selwyn Lloyd.
Cecil Beaton a Noel Coward
souhlasili, že vám uspořádají menší večírek.
Ach, drahý Cecil...
a jeho nepoživatelné jídlo.
Děkuji, jen trochu.
Vážně je to nutné?
Buď shovívavý. Jsem zvědavá.
Nemůžeš se nějak vymluvit a říct, že někde hřeším?
Ne.
Otravný dlouhán.
Podle mě mu to docela sluší.
Podomní obchodník v šeredném, lesklém obleku.
- Kde má kufřík? - Jaký?
- Ten, ve kterém má kartáče. - Ale ne, pojď.
Přijdeme pozdě.
Kartáče na vlasy, na podlahy, kartáčky na zuby...
Buď zticha, Philipe.
Když jsem přemýšlel, co dnes kázat,
zvažoval jsem témata,která mi jsou osobní,
ale pak jsem si řekl, že začnu jednoduchou otázkou.
Co je to křesťan?
Píše se to v Bibli. Koloským 1:27 říká,
že Křesťan je člověk, v němž žije Kristus.
Je to Kristus ve vás.
Naděje na slávu.
Znamená to, že máte osobní vztah
s Pánem Ježíšem Kristem.
Že proběhlo setkání.
Přijali jste Krista jako spasitele.
A právě toto je Křesťan.
Moc se mi to líbilo.
Hovoříte tak jasně a s jistotou.
Shledávám to velmi povzbudivým.
A nejen já.
Myslím, že i zbytek země.
Ano. Ta velká účast nás překvapila.
Skutečně? To by neměla.
V tomto stále složitějším světě všichni potřebujeme jistotu.
A vy ji poskytujete.
Ne já. Poskytuje ji Bible.
Ano, ale vy ji umíte tak dobře vyložit.
Velmi mě potěšilo, že jsem dnes mohla být prostou členkou sboru,
být učena a vedena.
Jako hlava anglikánské církve, co se týká postavení,
je pode mnou dokonce arcibiskup yorský i canterburský.
Nade mnou už je jen Bůh.
- Musíte si někdy připadat sama. - To ano.
Proto je báječné, když mohu jako královna jen tak zmizet a být...
Prostou křesťankou.
Ano.
Sama sebe v první řadě považuji za prostou křesťanku.
Křesťanské hodnoty jsou tím, co mě povzbuzuje, vede.
Charakterizuje.
Byl jste vždy tak dobrý řečník?
Jako dítě jsem byl stydlivý.
Ne.
Já také byla stydlivé dítě,
proto je pro mne těžké tomu uvěřit.
Ne, madam. Je to pravda.
Poprvé jsem mluvil na veřejnosti ve 12 letech. Ve škole.
Ředitel školy matce řekl, že si myslí, že jsem talent,
že mám překvapivě nadání.
Nemám nic proti jeho přítomnosti.
Znepokojuje mě jen to slovo „křižácká výprava“.
Je-li reverend Graham křižák, implikuje to, že my jsme pohané!
Nejsem si jist, zda souhlasím.
Pan Wheeler-Bennett, pane.
Omluvte mne.
Pane premiére. Děkuji za váš čas.
Neměl jsem moc na výběr. „Záležitost nejvyšší naléhavosti.“
Co ten váš tým otravných historiků?
Věrných a zásadových historiků.
- To je ta dotyčná složka? - Ano.
Tak začněme.
Tady jste! Vy spiklenci!
Vaše královská Výsosti.
Jsou zatažené závěsy? Překypuje to tu velezradou?
Mockrát děkuji, Georgi.
- Cecile, rád vás vidím. - Pane.
Drahý Bobbety. Jak se daří?
Výborně, pane.
Waltere, mnohokrát děkuji.
Všichni víme, proč tu dnes večer jsme.
Chceme pomoci našemu drahému příteli, Jeho královské Výsosti,
v jeho úsilí nalézt...
Poslední dějství tohoto smutného dramatu.
A udělat z něho skvělou historickou hru. Hledá práci.
Smysl.
Proto jsem zde. Abych se zeptal vás, válečných poradců,
odborníků z řad politiků, umělců a filozofů.
- Kupříkladu něco v armádě? - Proč ne.
Byl jsem generálmajorem přiděleným k britské vojenské misi ve Francii
na začátku války. Prostředníkem mezi námi a Francií, a moc mě to bavilo.
Nebo místo v Obchodní radě.
Jaké místo?
Podpora britských ekonomických zájmů.
- Ano... - Pravý muž na pravém místě
by mohl značně přispět britské ekonomice,
pomoci zvýšit naše tak potřebné dolarové rezervy.
Muž, který má kouzlo, kontakty a vliv.
A krom toho je to bývalý král.
Poslyše, Waltere, není to takové trochu podřadné,
všichni ti chamtiví, mezinárodní byznysmeni,
to větření zisku a soukromé zájmy?
Ne, líbilo se mi to, kam jsme směřovali předtím, to místo prostředníka.
- Co tedy diplomacie? - Ten nápad se mi líbí.
Nemají dnes Američané takzvané neoficiální osobní vyslance?
Ano, v Londýně jsou momentálně dva.
Něco takového by bylo ideální.
Myslím, že máme...
„Má nejdražší Brokvičko.
Jaký mi spadl kámen ze srdce.
Monckton přišel s dobrým nápadem
a jeho přátelé mi nejspíš chtějí skutečně pomoci.
A já teď musím jen čekat,
zatímco oni za mě budou v diskrétnosti jednat.
Řekl bych ‚čekej a modli se‘,
ale chuť modlit se mě přešla, když jsem zaznamenal
to šílenství kolem onoho amerického kazatele.
Co se stalo s lidem této země,
že jako stádo následuje tažení tohoto showmana z Charlotte
a inspiruje se jím?
Doneslo se ke mně, že Shirley Temple dokonce toho pošetilce pozvala
kázat do windsorské kaple.
Umíš si představit banálnost těch výměn?
Samolibost, samochválu a pokrytectví.
Musela to být vskutku groteskní situace.
Teď už je čas jít spát a aspoň jednou, když položím hlavu na polštář,
aniž bych měl po boku tebe, mohu upřímně říct, že je vše v pořádku.
Dnešek byl den, kdy stálo za to žít.
Tvůj milující manžel, David.“
- Dobré ráno, pane. - Je připravena?
Očekává vás, pane.
Včera odpoledne mě navštívil John Wheeler-Bennett,
historik, zodpovědný za zveřejňování německých válečných spisů,
který mě informoval, že naše vláda nemá na výběr
a musí zveřejnit jistý materiál,
který se můj předchůdce, Winston Churchill,
a váš zesnulý otec, snažili zamlčet.
Jaký materiál?
Marburské spisy, madam.
Bylo jasné, že nás to dostihne.
Brzy po konci války jakási britská jednotka...
Americká.
Americká jednotka
zatkla německého vojáka, který ustupoval z...
Treffurtu. Nedaleko Eisenachu. Ve středním Německu.
Jméno toho vojáka si nepamatuji.
Poručík von Loesch, madam.
Ukázalo se, že to byl Hitlerův osobní tlumočník.
Asistent Hitlerova osobního tlumočníka, madam.
Hitlerův osobní tlumočník byl Dr. Paul Schmidt.
Dobře, tak to řekněte vy, Michaele. Prosím.
Děkuji, madam.
Když byly jeho kanceláře evakuovány...
...Dr. Schmidt požádal svého asistenta, von Loesche,
aby se zbavil všech přísně tajných dokumentů z archivu.
Von Loesch podle pokynů spálil naprostou většinu.
Ale tajně si ponechal nejcennější materiál,
doufaje, že si vyjedná svobodu a unikne soudu.
Mezi dokumenty, které si Loesch ponechal,
byla i složka týkající se anglo-německých vztahů,
konkrétně vztahu mezi nacistickým vrchním velitelem
a Jeho královskou Výsostí, vévodou z Windsoru.
Myslím, že se sluší říct, že skutečnost předčila naše nejhorší obavy.
KOPIE
- Snažili jsme se to utajit... - To je vaše.
...aniž bychom věděli, že kopie se poslaly Američanům...
kteří nyní trvají na tom, aby se tento svazek Marburských spisů
zveřejnil.
A tohoto muže jsi nepochopitelně pustila zpět do země.
Doufám, že máš silný žaludek.
Děkuji, Joe.
MINISTERSTVO ZAHRANIČÍ
- Vaše královská Výsosti. - Pane ministře.
- Prosím. - Děkuji.
Máte věrné a neodbytné přátele, pane.
Děkuji.
Na základě jejich požadavků a...
po důkladném promyšlení této záležitosti
se zdá, že nyní máme několik možností.
Prosím.
Tou první, kterou bych vám rád představil, je místo velvyslance ve Francii.
Na šťastnou a...
smysluplnou budoucnost.
- Na zdraví! - Na Jeho Výsost.
Na Jeho královskou Výsost!
„Má nejdražší, dnes jsem se setkal s ministrem zahraničí,
který mi našel tři místa, kde bych mohl činit něco hodnotného
a významného. Jsem tak šťastný.
Díky těmto postům bych měl možnost sloužit své zemi
a něčeho dosáhnout.
Pokud jde o vládu, její podporu mám.
Jedinou překážkou nyní je požehnání od královny,
což pro mě znamená další cestu do toho ubohého mauzolea,
Buckinghamského paláce.
Odpočítávám minuty, abych už byl opět v tvém objetí.
Tvůj milující manžel, David.“
Vévoda z Windsoru, Vaše Veličenstvo.
Vaše Veličenstvo.
- Ano, jsi tu od té doby poprvé. - V této místnosti ano.
Tu barvu jsem vybral já, francouzskou šeď.
Čemu vděčíme za tvoji návštěvu?
Předpokládám, že se to týká tvé nové knihy.
Vlastně jsem dnes přišel kvůli něčemu jinému. Kvůli práci.
Ačkoli už zjevně nejsem žádný mladík,
nejsem ani stařec,
a mohl bych ještě dobře posloužit Koruně.
Měl jsi možnost sloužit své zemi. Tu největší.
Vzdal ses jí.
Proto, jak se zacházelo s mou ženou,
ne proto, že bych své zemi sloužit nechtěl.
Každopádně se objevilo pár nabídek.
Na práci, která vyžaduje
požehnání vlády a královny.
Samozřejmě než jsem tě přišel obtěžovat,
chtěl jsem se ujistit o podpoře vlády,
které se mi dostalo.
O jakou práci jde?
Objevily se tři možnosti.
Tou první je post velvyslance ve Francii.
Premiér ani ministr zahraničí nejsou nadšeni
z úřadujícího Gladwyna Jebba.
A druhá možnost?
Speciální prostředník Obchodní rady.
A třetí?
Vysoký komisař, velvyslanec v rámci zemí Commonwealthu.
Hájil bych a prosazoval britské zájmy po celém světě.
To by mi sedělo,
jelikož se soustředí na praktickou stránku diplomatické práce.
Reprezentaci.
Všechny tyto tři pozice bys zajisté vykonával výborně.
Ale ve světle toho, co jsem se nedávno dozvěděla o...
O čem?
O událostech, které se odehrály, když jsi byl za války v Lisabonu.
- Od koho? - Ze státních dokumentů.
Z jakých?
Německých.
Američtí historici, podporovaní Francouzi a Brity,
nyní vyhrožují, že je zveřejní.
Co přesně je v těch dokumentech?
Dopisy a telegramy.
Komunikace, která svědčí o tvém vztahu s nacistickým vrchním velitelem.
To je naprostý nesmysl.
V telegramu z roku 1940 stojí,
že zvažuješ veřejně vystoupit proti vládě
a vyjádřit podporu míru s Německem,
čímž bys jednal proti mému otci, králi.
V jiném se píše, že na oplátku za tvou podporu
ti německá vláda nabídla dům ve Španělsku,
kde bys v míru a bezpečí přečkal do konce války, zatímco
tví krajané by pokládali životy.
Jel jsem na Bahamy, jak mi nakázala britská vláda.
Ano, nakázala ti jet na Bahamy kvůli tvým názorům.
V těch dokumentech se cituje, jak říkáš, že Führerova touha po míru
se naprosto shoduje s tvým vlastním úhlem pohledu.
Jsi moc mladá na to, aby sis to pamatovala. Já bohužel ne.
Hitler a jeho kumpáni byli kdysi našimi přáteli.
Jako král jsem byl vášnivě oddaný myšlence,
že Anglie a Německo už nikdy nesmí být nepřátelé.
po hrůzách Velké války.
Lidé zapomínají, že nikdo nemohl tušit, co se z Hitlera stane.
Můžeš argumentovat, že to my z něho udělali monstrum tím,
že jsme odmítli být jeho spojenci.
O to tady jde.
Lidé mají jasno.
Předvádí se, aby se mohli plácat po zádech za to, jak jsou ctnostní.
A jaký to má následek? Další groteskní válku.
Miliony dalších mrtvých.
Kdežto mně šlo jen o mír.
V tom duchu tě žádám, aby ses i ty se mnou dnes usmířila.
Elizabeth, Britové jsou rozumní lidé.
Nikdy těmto tvrzením proti mně neuvěří.
Pustí ty dokumenty z hlavy, protože to jsou jen
nepodložené fámy a německá propaganda.
Je všechno v pořádku?
- Mohu se tě zeptat na názor? - Jistě. Na co?
Na odpuštění.
Proboha. Co jsem zase udělal?
Ne ty.
Strýček David.
- Myslím, že je čas mu odpustit. - Zbláznila ses?
-Tomu muži nemůžeš odpustit. - Proč ne?
Víš, co udělal své zemi.
Byla jiná doba. Všechno mi to vysvětlil.
O tom nepochybuji.
Philipe.
Odpuštění je pro mne velmi důležité.
Tohle neříkám často, takže když už, měla bys to brát vážně.
Požádej Tommyho Lascellese o setkání.
Cože?
A řekni mu o tom, co máš v plánu.
- Nemůžu si ho jen tak předvolat. - Proč ne?
Tak například je v důchodu.
Běž za ním neoficiálně.
Na sherry nebo čaj.
Či lidskou krev nebo co už to monstrum pije.
A zeptej se ho na svého strýčka.
Byl jeho osobním tajemníkem, když byl králem.
Nikdo toho neví víc.
- Vaše Veličenstvo. - Tommy, není to příšerně nevhodné?
- Jste uprostřed bitvy! - Ano, madam.
Nic neříkejte.
Soudě podle těch uniforem, je to 19. století?
Ano.
A toto je prapor vévody z Wellingtonu.
Výborně, madam.
Takže je to Waterloo.
Salamanca.
A tihle?
Vojáci sira Edwarda Pakenhama. Třetí pěší divize.
Úžasné. Nechal jste si je vyrobit?
Byl to dárek, madam.
Od vašeho dědečka, když jsem byl v jeho službách.
- Můžeme, madam? - Ano.
Navrhuji, aby se vévoda z Windsoru mohl opět účastnit veřejného života.
A, po vzoru křesťana v křesťanské zemi, mu odpustit.
Vaše Veličenstvo, to by...
z mého pohledu... byla chyba.
Proč?
Než se rozhodnete, madam,
myslím, že byste měla znát veškerá fakta.
- Četla jsem Marburské spisy. - Já také.
Řekl jsem veškerá fakta.
- Je toho tedy víc? - Ano, madam.
Jakmile se stal vévoda z Windsoru králem, vyjádřil se jasně.
Obklopil se novými členy dvora,
muži jako Carl, vévoda sasko-koburký, známý nacista.
Také sdílel tajné spojenecké dokumenty s vévodkyní z Windsoru,
která, jak se domníváme, sdílela lože...
odpusťte, madam... s německým velvyslancem,
Herr Ribbentropem.
Bylo to tak zlé, že vláda
přestala dávat citlivé dokumenty do jeho červené schránky.
Nemuseli jsme se však znepokojovat, jelikož následovala abdikace.
Ač sliboval, že se stáhne z veřejného života,
nyní víme, že to neměl v plánu.
Proč by jinak ti dva navštívili Hitlera v Německu?
Heil Hitler!
Führer tuto cestu označil za neoficiální státní návštěvu,
není tedy divu, že na té samé cestě,
v domě Herr Hesse byl zosnován plán.
Plán, jak vévodu z Windsoru znovu dosadit na místo krále Anglie...
pročež by zradil a z trůnu svrhl vašeho drahého, zesnulého otce.
Na oplátku by německému vojsku bylo umožněn volný postup Evropou.
Německým vojákům bylo přislíbeno v případě potřeby potlačit koloniální vzpouru.
Navštívili výcvikové školy SS,
a první verze koncentračních táborů.
Samozřejmě,
to nejhorší mělo teprve přijít.
Nicméně je navštívil.
Mám pokračovat, madam?
Když se v Belgii zřítilo německé letadlo
s podrobným Hitlerovým vojenským plánem na invazi Francie,
vévoda nemeškal a svého nacistického přítele informoval,
že Spojenci tuto drahocennou informaci objevili,
což Německu poskytlo čas na změnu svých plánů.
A ani ne za měsíc byla Paříž obsazena Němci.
Asi nejhorší ze všeho však je, že vévoda
informoval německou vládu, že odhodlání Velké Británie
v důsledku německých náletů
ochabuje a že bude-li bombardování pokračovat...
čili bude-li pokračovat masakr jeho krajanů a bývalých poddaných,
pak, cituji, „bude Británie brzy připravena přistoupit na mír“.
Problémy světa mohou být shrnuty do jediného čtyřpísmenného slova:
H-Ř-Í-CH
Hřích.
Ze žalmu 58: „Svévolníci, ti se odrodili hned v matčině lůně.
Z mateřského života se lháři dali bludnou cestou.“
Bůh pohlíží hluboko do nitra.
Bůh vidí, jací uvnitř skutečně jste.
Navenek můžete být noblesní, uhlazení a kultivovaní,
člen církve s dobrým postavením v komunitě,
ale je vaše srdce vzdáleno Bohu?
Přemýšlela jsem o tvé žádosti sloužit své zemi.
Moc jsem ti chtěla pomoci, a když jsem vše zvážila,
čas, který uplynul, a svou náklonnost ke tvé osobě,
vše mluvilo ve tvůj prospěch.
Ale?
Ale, po pečlivém zvážení... Myslím, že ne.
Určitě ti nemusím připomínat,
že na základě podmínek dohody uzavřené po abdikaci,
se do Spojeného království můžeš vrátit pouze na svolení
a pozvání panovníka.
Ano?
Nejsem schopna ti toto svolení udělit.
Kdo tě otrávil tímto jedem? Tvá matka?
Ne.
Tommy Lascelles?
- Je to z mé vlastní mysli. - Ale ty žádnou vlastní mysl nemáš.
Proto jsou z tebe všichni tak nadšení.
Poslední z rodiny s vlastní myslí jsem byl já. Proto mě zavrhli.
Dobrá. Půjdu.
Ale dovol mi jednu otázku.
Kdo monarchii poškodil víc?
Já se svou umíněností, nebo ty se svou nelidskostí?
Všichni jsme zavírali oči, zacpávali si uši před tím, co se o tobě říkalo.
Házeli jsme to za hlavu s tím, že jsou to výmysly,
kruté zvěsti, které souvisí s tím, že ses vzdal trůnu.
Ale když vyšla najevo pravda...
Pravda!
Je to výsměch i základním principům křesťanství.
Není možné, abych ti odpustila.
Otázka zní: jak můžeš odpustit sám sobě?
Jaká byla cesta?
Pane!
- Jak se má vévodkyně? - Vaše královská Výsosti!
Pane!
- Dobré ráno, pane. - Dobré ráno.
Dobré ráno, pane.
Dobré ráno.
Dostali jsme svolení publikovat.
Děkuji, pane.
Reverend Graham, Vaše Veličenstvo.
Vaše Veličenstvo.
Jste laskav, že jste si opět našel čas.
Posaďte se.
Reverende Grahame...
Nechala jsem si vás zavolat proto,
že bych na něco ráda slyšela váš názor.
Madam?
Odpuštění.
Existují nějaké okolnosti,
kdy člověk může být dobrým křesťanem a přitom neodpustit?
Na toto má křesťanské učení jasný názor. Odpuštění zaslouží každý.
Umíraje na kříži, Ježíš sám poprosil Pána,
aby odpustil jeho vrahům.
Ano.
Ale... musíme pamatovat na jeho slova.
„Nevědí, co činí.“
Toto odpuštění bylo podmínečné.
To ano, ale přeci odpustil.
Sám Bůh odpouští nám všem. Kdo jsme my, abychom odmítali jeho příkladu?
Pouzí smrtelníci.
Všichni jsme smrtelníci, je to náš osud, ale netřeba být nekřesťanští.
Není-li člověk schopen odpustit...
pak musí sám poprosit o odpuštění.
Pokorně a upřímně a modlit se za ty, kterým nedokáže odpustit.
Modlíš se za mě?
- Tentokrát ne. - Ale jdi. Přimluv se.
Všichni víme, že ten nahoře ti naslouchá.
když jsi ta hlava církve.
Ty jsi opilý.
- Ano, nepopírám to. - Zmiz.
Ale ne tolik, jako moji dnešní společníci.
- Chceš hádat? - Netroufám si.
Tvá dra... tvá dra...
Tvá drahá matinka.
Cože?!
A taky Tommy Lascelles
- Ne. - Ano!
Já vím. Strašlivá představa.
Ale shodli jsme se, že dáme stranou naše kdysi rozdílné názory
a oslavíme tu jednu dobru věc, co máme společnou.
A to?
Tebe.
A to, jak hrdinsky jsi dnes vykopla toho ubohého hlupáka,
se staženým ocasem.
- Hrdinsky sotva. - Naopak, ohromně hrdinsky.
A opovaž se
začínat s tím, že je to křesťanské selhání.
- Ale je. - Ne, není.
Ochránila jsi svou zemi a pověst své rodiny.
Nemluvě o tom, že se ti podařilo vyhnat Satana z ráje.
To je Kristův úkol, jak každý ví.
Zasloužíš od Ježíše zlatou medaili.
A zlatou medaili ode mě.
Co to děláš?
- Ne! - Ano.
- Ne. - Ale ano, lásko!
- No tak. - Ne!
Překlad: Magda Bělková