A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
TÜRINGIAI ERDŐ NÉMETORSZÁG, 1945
Messze van, Loesch?
Arra lesz.
Itt van jobb oldalon.
- Húzódjon le, közlegény! - Állj!
Fogják az ásókat!
Mutassa, Loesch!
Szóródjanak szét!
Itt van.
Kezdjenek ásni!
Találtunk valamit.
A MARBURGI KASTÉLY
Megérkezett.
CÍMZETT: ADOLF HITLER
- Mit kér? - Szabad eltávozást
egy általa választott országba.
És nagyvonalú nyugdíjat. Élete végéig.
Először hadd lássam, mennyit ér!
Fordíttassa le!
KÜLÜGYMINISZTÉRIUM, LONDON
SZIGORÚAN TITKOS
- Nem tud kopogni? - Uram.
Segíthetek, uraim?
Szabad!
Uram!
Erről értesítenem kell a miniszterelnököt.
Beszélnem kell a királlyal.
MARBURG-AKTÁK TIZEDIK KÖTET
Mind gyanítottuk.
Ezek az iratok sosem kerülhetnek nyilvánosságra, Winston. Soha!
Súlyos kárt okozna a nemzeti érdekeknek.
A legsúlyosabbat.
Az itt leírtak nagy szégyent hoznának erre a családra.
A nép sohasem bocsátana meg nekünk. Jogosan.
VERGANGENHEIT
Teljesen megtelt Londonban a hatalmas, 11 ezer férőhelyes
Harringay Arena, ahol a Billy Graham vezette
amerikai evangelizációs csoport első angliai istentiszteletét tartja.
Mr. Graham, aki palaszürke öltönyéhez egyszerű nyakkendőt kötött,
lila szövettel bevont emelvényről prédikál.
A Biblia azt tanítja, hogy mind gyarlók vagyunk.
Mindannyian tévúton járunk, mert a magunk útját járjuk.
Mert amikor magunk felé fordulunk...
Ritka, és nem feltétlenül megnyugtató látni,
hogy valaki ilyen fiatalon ennyire mélyen vallásos.
- Nem fiatal. Velem egykorú. - Pontosan. Egy gyermek.
Olyan mutasson erkölcsi tekintélyt és spirituális irányt,
aki nagyobb élettapasztalattal rendelkezik.
Ne olyan, aki Észak-Karolinában kefékkel házalt.
Nekem tetszik az alázatossága.
Azok az emberek sírnak?
Billy Graham másfél millió ember előtt beszélt.
- Mi történik az országgal? - Most összegzi útját.
Nagy-Britannia népe sosem sírt a háború alatt.
De most úgy zokognak, mint a gyerekek.
Legyen újjászületés! Minden férfi és nő
térjen vissza üzletébe és irodájába,
és élje mindennapjait a kereszténység tanai szerint!
Nem a kétségbeesésről, hanem a reményről prédikálok.
Az egyén, a társadalom és a világ reményéről.
Az emberek tömege követi ezt az amerikai fanatikust.
Nem fanatikus.
De kiabál, drágám. Azt a fanatikusok szoktak.
Ha lehunyjuk a szemünket és befogjuk a fülünket Isten előtt,
akkor idővel a saját eszméinket Isten eszméi elé fogjuk helyezni.
Egy ponton a gonoszságunk jóságnak fog tűnni,
Isten jósága pedig gonoszságnak.
WINDSOR-VILLA, PÁRIZS
Boldog szülinapot!
Boldog szülinapot, drága Trooper! Boldog szülinapot...
- Háromra! - Boldog szülinapot, Trooper! Jó fiú!
Szép volt! Bravó!
Nagyszerű!
- Vesztésre állunk! - Miattam? - Miattam!
- Nem, nem kérek. - Ó, kedvesem! Hova lett a tűz?
Remekül néz ki!
- Egy kalap! - Monsieur!
Szóval, mit gondol?
Csodálatos! Tökéletes!
Nem tetszik.
Nem, nem mehetek így.
Miért nem?
Így legalább egyszer királyné lehetek.
Érdekel, hogy telt a napom?
Kímélj meg tőle! Ugyanúgy, ahogy a többi.
Későn keltem. 11 után. Megnéztem a kertet.
És jelentéktelen emberekkel ebédeltem.
- Ők a barátaim! - Jelentéktelen emberek.
Sosem hittem volna, hogy egyszer ezt mondom,
de az élvezetekkel teli életnek is vannak korlátai.
Képzeld el, milyen veled élni!
Wales hercegeként az "Ich dien" volt a mottóm. Vagyis "szolgálok".
Mélyen gyökerezik bennem az, hogy szolgáljam a hazámat.
Munkára van szükségem. Egy célra!
- Már megint ez? - Igen, ez.
És mégis hol dolgoznál?
Londonba kell mennem, hogy beindítsam a dolgokat.
Tudod, mi gyökerezik még mélyen a családodban? A téveszme.
Az országba sem engednek be, nemhogy munkát adjanak.
- Az ügyvédem nem így gondolja. - Beszéltél George-dzsal?
- Miért nem mondtad? - Most mondom.
Még vannak szövetségeseim. Befolyásos szövetségeseim.
Az igazság apostolai és a jog nagykövetei,
akik véleményformálók is lehetnek,
akik elérhetik,
hogy a volt király elnyerje a megbocsátást.
Végezetül a kormány arra kéri önt, asszonyom,
hogy nyissa meg az új gatwicki repteret.
Időpontokat is adtak. Június 3-a lenne a legjobb.
- Jó, rendben. - Részemről végeztünk.
Köszönöm, Michael.
- Ó, lenne még valami. - Asszonyom?
Ha találkozni szeretnék Graham tiszteletessel, megoldható lenne?
A prédikátorral, asszonyom?
Igen.
Hadd gondoljam át a lehetőségeket!
Esetleg felkérhetnénk arra, hogy prédikáljon
a windsori Mindenszentek kápolnában, amit egy magánebéd követne?
Nagyszerű.
Azonban törekedjünk óvatosságra, asszonyom!
Graham tiszteletes meghívása vagy a vele való összefüggésbe hozás
nem sugallhatja, hogy ön elfogadja az ő...
hittérítő tevékenységét, mert az nem egyeztethető össze
az ön egyházfői szerepével.
Ön biztos tökéletesen meg fogja ezt oldani.
Ön is szeretne valamit?
Igen...
Ő királyi fensége, Windsor hercege írásbeli kérvényt küldött.
Mihez?
- Hogy az országba léphessen. - Megtagadom!
Hogy kutatásokat végezzen a könyve megírásához.
Milyen témában?
Hogyan legyünk nagyszerű királyok: Útmutató.
- Nem említette. - Lakhat a kensingtoni palotában.
A barátjánál szeretne megszállni, Metcalfe őrnagynál.
Fruitynál? De ő Surrey-ben él, nem?
- Úgy tudom, Sussexben. - Az nagyszerű.
- A nyilvánosságtól távol. - Minél messzebb, annál jobb.
Tehát ez egy igen.
- Nem! - Igen.
- Nem! - Igen!
Igen, jöhet.
Asszonyom.
NÉMET HÁBORÚS IRATOK KÖZZÉTÉTELI EGYSÉGE
- Jó reggelt! - Jó reggelt, uram!
- Azokkal végzett? - Igen, uram.
- Köszönöm. - Ez Mr. Sweeté.
- Ez pedig... - Jó reggelt, Margaret!
Jó reggelt, uram. Monsieur Robert.
Igen, asszonyom.
NEM NYILVÁNOS
MARBURG-AKTÁK LEZÁRVA
Ezt nézze!
Ez meghagyásnak minősül.
Uram!
Tudott erről?
Igen.
Történészként kötelességünk nyilvánosságra hozni az igazságot.
Kivétel nélkül.
Máskülönben mit csinálunk itt? Védjük a nácikat?
Valami mást védelmezünk.
- Meg van kötve a kezem. - De az övé nincs.
Ez igaz.
Hozzáférek az amerikai külügyminisztérium másolataihoz.
Így ehhez is.
Az amerikai kormány gond nélkül közzéteheti,
ha a brit kormány nem teszi.
Legédesebb virágszálam! Remélem, hogy az itt tartózkodásom
nem lesz olyan kínkeserves, mint az utam.
A rossz időjárás miatt az átkelés kellemetlen volt.
Az utastársaim is borzalmasak voltak.
Közönséges és unalmas emberek,
akik állandóan italozásra és kártyapartikra invitáltak.
Jobb lett a kedvem, amikor Londonba érkezve
támogatóim nagy csoportja fogadott,
akik a nevemet kiáltozták és a kalapot emeltek.
Unokahúgom, a királynő pedig kocsit is küldött értem.
Késő este már attól féltem, hogy a rossz is rosszabbra fordul,
amikor megérkeztem Fruity szürke kis házába, valahol Sussexben.
- Fenség. - Hogy vagy?
- Nagyon jól. - Fenség.
Baba, drága!
George azonban kitett magáért. Be is avatott a már elvégzett munkába.
A látogatás valódi célját persze senki sem tudhatja meg.
Ha valaki megneszelné, hogy őfensége "állást keres",
úgy tűnne, hogy megszegte a lemondásával elfogadott feltételeket.
És akkor őfenségének
el kell hagynia az országot. Az apanázsa nélkül.
Ezért utazásának legfőképpen irodalminak kell tűnnie.
- Gondolom, felkészülten érkeztél. - Hoztam pennát és tintát.
Mindezek dacára kampányba kezdtem,
barátokat és támogatókat szereztem. A kezdeti előjelek biztatóak.
Walter Monckton vacsorát fog adni,
ahol jelen lesz Lord Salisbury, Lord Beaverbrook,
Lord Dudley, az amerikai nagykövet és Selwyn Lloyd külügyminiszter.
Cecil Beaton és Noel Coward kisebb vacsorapartit fog rendezni önnek.
A drága Cecil...
És az ehetetlen ételei.
Köszönöm, csak egy kicsit.
Muszáj ezt csinálnunk?
Járj a kedvemben! Engem érdekel.
Nem mentenél ki azzal, hogy éppen vétkezem valahol?
Nem.
Langaléta egy alak, nem?
Egész jóképű.
Házaló ügynök ocsmány, fényes öltönyben.
- Hol van a doboza? - Milyen doboza?
- Amiben a keféket tartja. - Ó, nézd!
Gyere! Elkésünk.
Hajkefe, padlókefe, fogkefe...
Hallgass, Fülöp!
Ahogy azon gondolkoztam, miről is prédikáljak ma,
több olyan témát is fontolgattam, amely személyesen is érint engem,
de úgy gondoltam, inkább egy egyszerű kérdéssel kezdek.
Mit jelent kereszténynek lenni?
A Biblia válaszol erre. A Kolossé 1:27 azt mondja,
mindenki keresztény, akiben Krisztus lakozik.
A bennünk lévő Krisztus.
A dicsőség reménye.
Tehát közvetlen kapcsolatunk van
Urunkkal, Jézus Krisztussal.
A találkozás megtörtént.
Befogadtuk Krisztust mint megváltónkat.
Ezt jelenti kereszténynek lenni.
Nagyon élveztem a prédikációját.
Csodálatos, amilyen világossággal és bizonyossággal beszél.
Nagyon megnyugtatónak találom.
És nemcsak én, hanem bizonyára a többi brit is.
Igen.
Mi is meglepődtünk, hogy sokan eljöttek.
Tényleg? Pedig nem meglepő.
A mai, egyre bonyolultabb világban bizonyosságra van szükségünk,
amit ön megad nekünk.
Nem én, hanem a Szentírás.
Igen, de ön olyan jól megvilágítja.
Különösen élveztem azt, hogy egyszerű hívő lehettem,
akit tanítanak, vezetnek.
Az anglikán egyház fejeként rangban
a yorki és a canterburyi érsek is alattam áll.
Felettem csak Isten van.
- Magányos lehet. - Valóban.
Ezért is volt jó, hogy egy pillanatra
megszűnhettem királynőnek lenni és...
Egyszerű keresztény lett.
Igen.
Mindenekelőtt egyszerű kereszténynek tekintem magam.
A keresztény értékek adnak támpontot, vezetnek.
Meghatároznak engem.
Mindig ilyen jó szónok volt?
Félénk gyermek voltam.
Ne!
Mivel magam is félénk gyermek voltam,
azt kell hogy mondjam, ezt nehezen hiszem el.
Pedig igaz, asszonyom.
Először 12 évesen beszéltem közönség előtt. Az iskolában.
Az iskolaigazgató azt mondta az anyámnak, hogy tehetséges vagyok,
hogy ez egy ajándék.
Nincs kifogásom az ittléte ellen.
Csak a "keresztes hadjárat" kifejezés zavar.
Ha Graham tiszteletes keresztes lovag, akkor mi hitetlenek lennénk?
- Ez elfogadhatatlan. - Mr. Wheeler-Bennett, uram.
Bocsássatok meg!
Köszönöm, hogy fogad, miniszterelnök úr.
Nem hagyott sok választást.
"Rendkívül sürgős ügy". Egy csapat fontoskodó történésznél?
Elkötelezett történészeknél. Akiknek elveik vannak.
- Ez lenne a kérdéses akta? - Igen.
Lássunk munkához!
Hát itt vannak az összeesküvők!
Fenség!
A függönyöket behúzták? Kezdődhet az árulás?
Nagyon köszönöm, George.
- Cecil, örülök, hogy eljött. - Uram!
- Drága Bobbety! Hogy van? - Köszönöm, jól, uram.
Mindent köszönök, Walter.
Egyértelmű, hogy miért vagyunk itt.
Hogy megpróbáljunk segíteni drága barátunknak,
őfenségének, hogy rálelhessen...
E szomorú dráma lezárására.
És egy nagyszerű történelmi darabot faraghasson belőle. Munkát keres.
Egy célt.
Ezért vagyok itt.
Hogy kikérjem az önök... a tanácsadóim,
az "agytrösztöm": politikusok, művészek és filozófusok véleményét.
- Szóba jöhet a hadsereg? - Miért ne?
Vezérőrnagyként szolgáltam a brit hadsereg franciaországi hadműveletében
a háború elején. Összekötő voltam
köztünk és a franciák között. Nagyon élveztem.
Vagy valami a Kereskedelmi Minisztériumban.
Milyen pozíció?
Külföldről segíthetné országunk gazdasági érdekeit.
- Igen. - A megfelelő ember a megfelelő pozícióban
rengeteget tehet Nagy-Britannia gazdaságáért,
növelhetné az ország dollártartalékait.
Egy elbűvölő, befolyásos ember, akinek vannak kapcsolatai.
A királyi címmel járó varázst se feledjük.
Nem tűnik kissé mocskosnak, Walter,
a sok kapzsi, nemzetközi üzletember,
a profit és az öntömjénezés bűze?
A korábbi irány jobban tetszett. Az összekötői szerep.
- Mit szólna a diplomáciához? - Tetszik az ötlet.
Az amerikaiaknak nem hivatalos, vándorló nagyköveteik is vannak, nem?
Igen, Londonban kettő is van jelen pillanatban.
Valami ilyesmi igazán nagyszerű lenne.
Nos, akkor azt hiszem...
Legdrágább virágszálam!
Óriási teher gördült le a vállamról.
Monckton igazán kitett magáért,
és úgy tűnik, a barátai valóban segíteni akarnak nekem.
Nem kell mást tennem, mint várakozni,
amíg ők diszkréten beajánlanak engem.
Mondanám, hogy imádkozzunk és várjunk,
de az ima iránti vágy kialudt bennem
az amerikai prédikátort övező őrületet látva.
Mit történt az ország népével?
Lemmingekként követik ezt a charlotte-i keresztes mutatványost
inspirációért?
Azt a pletykát hallottam, hogy Shirley Temple
meghívta ezt a bolondot, hogy prédikáljon a windsori kápolnában.
El tudod képzelni azokat a banális beszélgetéseket?
Az önelégültséget, az elbizakodottságot és a képmutatást?
Groteszk jelenet lehetett.
Szólít az ágy. És bár nélküled hajtom fejemet a párnára,
mégis nyugodt szívvel kijelenthetem, hogy minden rendben van.
Megérte megélni ezt a napot.
Szerető férjed, David
- Jó reggelt, uram! - Minden előkészítve?
Most fogadja önt, uram.
Tegnap délután meglátogatott John Wheeler-Bennett,
a történész, aki a német háborús akták közzétételéért felel,
és tájékoztatott róla, hogy ennek a kormánynak nem maradt más választása,
minthogy közzétegyen néhány olyan iratot,
amelyet az elődöm, Winston Churchill
és az ön néhai édesapja megpróbált eltitkolni.
Milyen iratokat?
A Marburg-aktákat, asszonyom.
Sejthettük, hogy ez kísérteni fog bennünket.
Nem sokkal a háború befejeződése után brit csapatok...
Amerikai.
Amerikai csapatok elfogtak egy német katonát, aki épp visszavonulóban volt...
Treffurtból. Eisenach mellől. Németország középső részén.
Nem emlékszem a katona nevére.
Von Loesch hadnagy.
Kiderült, hogy ez a katona Hitler személyes tolmácsa volt.
Hitler személyes tolmácsának asszisztense, asszonyom.
Hitler személyes tolmácsa dr. Schmidt volt, dr. Paul Schmidt.
Rendben, mondja el inkább maga a történetet, Michael! Kérem!
Köszönöm, asszonyom.
Amikor kiürítették az irodáját,
dr. Schmidt megkérte az asszisztensét, von Loescht,
hogy semmisítse meg az összes,
szigorúan titkos iratot, amit addig irattárakban őrzött.
Von Loesch kötelességtudóan elégette az iratok többségét.
De titokban megőrizte a legértékesebb iratokat,
remélve, hogy ezzel megválthatja a szabadságát és megúszhatja a tárgyalást.
A Von Loesch által megőrzött iratok között volt egy,
az angol-német kapcsolatokra,
azon belül is a náci vezetés és ő királyi fensége,
Windsor hercegének kapcsolatára vonatkozó akta is.
Azt hiszem, nem túlzok, ha azt mondom, a valóság
rosszabb volt legrosszabb félelmeinknél is.
Mindent megtettünk, hogy titokban tartsuk.
Ez az öné.
De nem tudtuk, hogy egy példány az amerikaiakhoz került,
akik most ragaszkodnak hozzá, hogy a Marburg-akták ezen részét
nyilvánosságra hozzuk.
És ez az az ember, akit te érthetetlen okokból visszaengedtél az országba.
Remélem, hogy van hozzá gyomrod.
BIZALMAS
Köszönöm, Joe.
KÜLÜGYMINISZTÉRIUM
- Királyi fenség. - Külügyminiszter úr.
- Kérem. - Köszönöm.
Hűséges és kitartó barátai vannak, uram.
Köszönöm.
A beszámolóikat végighallgatva és megfelelően átgondolva az ügyet,
úgy tűnik, több lehetőségünk is van.
Kérem, folytassa!
Az első lehetőség, amit szeretném, ha megnézne,
a francia nagyköveti pozíció.
Egy boldog...
és céltudatos jövőre!
- Úgy legyen! - Ő királyi fenségére.
Ő királyi fenségére!
"Édes drága egyetlenem, ma találkoztam a külügyminiszterrel,
aki talált számomra három pozíciót, amelyekben valami értékeset
és fontosat tehetek. Nagyon boldog vagyok.
Ezek a pozíciók lehetővé teszik,
hogy szolgáljam a hazámat és tényleg tegyek érte.
Ami a jóváhagyást illeti, a kormány zöld utat adott.
Az egyetlen hátralévő akadály a Korona áldásának megszerzése,
amelyhez rövid időre vissza kell térnem
abba a szörnyű mauzóleumba, a Buckingham-palotába.
Számolom a perceket, hogy mikor tarthatlak ismét a karjaimban.
Szerető férjed, David."
Windsor hercege, felség!
Felség!
Igen. Ez az első alkalom, hogy visszatértél ide.
Ebbe a szobába igen.
Ezt a francia szürkét én választottam.
Szóval minek köszönhetem ezt a megtiszteltetést?
Feltételezem, hogy az új könyved miatt jöttél.
Igazából ma más miatt jöttem. Egy munka kapcsán.
Miközben nem vagyok már fiatal, annyira még öreg sem vagyok,
és talán még hasznosan szolgálhatnám a Koronát.
Megvolt az esélyed, a legnagyobb esélyed, hogy szolgáld ezt az országot.
De feladtad.
Azért adtam fel, ahogy a nejemmel bántak, nem pedig, mert nem akartam
többé szolgálni ezt az országot.
Szóval több ötlet is felmerült.
Olyan pozícióké, amelyek megkívánják
a kormány és a Korona áldását is.
Persze mielőtt idejöttem, hogy zavarjalak,
már meggyőződtem róla, hogy a kormány támogat,
és biztosítottak is erről a támogatásról.
- Támogatás milyen pozíciókhoz? - Három lehetőség merült fel.
Az első a francia nagyköveti pozíció.
A miniszterelnök és a külügyminiszter
nem igazán kedvelik a jelenlegi nagykövetet, Gladwyn Jebbet.
És a második lehetőség?
Különleges kapcsolattartó a Kereskedelmi Minisztériumban.
És a harmadik?
Főbiztos a Nemzetközösségi Kapcsolatok Irodájánál,
ahol világszerte a brit érdekek védelme és népszerűsítése lenne a feladat.
Ez illene hozzám,
hiszen a diplomáciai munka gyakorlati részére fókuszál.
Érdekes.
Biztos vagyok benne, hogy mindhárom pozícióban jól helytállnál.
De annak fényében, amit nemrég megtudtam arról...
Miről?
Eseményekről, amelyek akkor történtek,
amíg Lisszabonban voltál a háború alatt.
- Kitől? - Állami iratokból.
- Milyen állami iratokból? - Német állami iratokból,
amelyek közzétételével most amerikai történészek fenyegetőznek,
francia és brit támogatással.
És pontosan mi van ezekben az iratokban?
Levelek és táviratok.
Melyek részletezik kapcsolatodat a náci felső vezetéssel.
Ez teljes képtelenség!
Egy 1940-es táviratban az áll,
hogy azt fontolgattad, nyilvánosan a kormány ellen fordulsz,
és a németekkel való békét támogatod,
így szembefordulva apámmal, a királlyal.
Egy másikban az áll, hogy cserébe a támogatásáért,
a német kormány otthont kínált neked Spanyolországban,
ahol békében és biztonságban várhatod ki a háború végét,
amíg honfitársaid életüket áldozták az ügyért.
A brit kormány utasítására mentem a Bahamákra.
Igen, a nézeteid miatt küldtek oda.
Ezekben az iratokban azt idézik tőled, hogy a Führer béke iránti vágya
teljesen egybevág a te elképzeléseiddel.
Te túl fiatal vagy, hogy emlékezz erre. Én sajnos nem.
Hitler és a csatlósai egykor a barátaink voltak.
Mint király, teljesen elkötelezett voltam amellett a gondolat mellett,
hogy Anglia és Németország nem lehetnek többé ellenségek,
az első világháború szörnyűségei után.
Az emberek elfelejtik, hogy nem volt jele annak, hogy Hitler mivé válik.
Azt is mondhatnánk, hogy mi csináltunk belőle szörnyet,
mert nem lettünk a szövetségesei.
Ez a lényeg. Az embernek elvei vannak.
Kiállnak valamiért, hogy aztán hátba veregethessék magukat erényességükért.
És mi a következménye? Egy újabb szörnyű háború.
Sok millió halott.
Amikor nekem csak a béke számított.
Ennek szellemében arra kérem, hogy békélj meg ma velem.
Erzsébet, a britek értelmes emberek,
sosem fogják elhinni ezeket a vádakat ellenem.
Figyelmen kívül fogják hagyni ezeket az iratokat azért, amik:
alap nélküli rágalmak és német propaganda.
Minden rendben?
- Megkérdezhetem a véleményed? - Természetesen. Miről?
A megbocsátásról.
Istenem! Mit csináltam már megint?
Nem, nem te.
David bácsi.
Szerintem ideje, hogy megbocsássunk neki.
Elment az eszed? Nem bocsáthatsz meg neki.
- Miért nem? - Azért, amit az országgal tett.
Azok más idők voltak.
- Elmagyarázta nekem. - Abban biztos vagyok.
Fülöp.
A megbocsátás nagyon fontos nekem.
Nem gyakran mondom ezt, úgyhogy ha mégis,
talán komolyan veszed.
Kérd meg Tommy Lascellest, hogy találkozzon veled!
Micsoda?
És mondd el neki, hogy mire készülsz!
- Nem hívathatom állandóan így ide. - Miért nem?
Egyrészt, mert már visszavonult.
Akkor menj, és látogasd meg, nem hivatalos minőségben.
Egy sherryre vagy teára,
vagy emberi vérre, ha az a szörnyeteg azt iszik.
És kérdezd meg a bácsikádról.
Királysága alatt a magántitkára volt.
Mindent tud, amit tudni lehet.
- Felség. - Tommy, nagyon rosszkor zavarom?
- Épp dúl a csata! - Igen, asszonyom.
Nos, ne mondjon semmit!
Igen, ezek az egyenruhák... 19. század?
Igen.
És az a lobogó ott Wellington hercege.
Nagyszerű, asszonyom.
Akkor Waterloo.
Salamanca.
És ezek?
Sir Edward Pakenham harmadik gyaloghadosztályának katonái.
Gyönyörűek. Készíttette őket?
Ajándék volt, asszonyom.
A nagyapjától a szolgálataimért.
- Leülünk, asszonyom? - Igen.
Azt tervezem, hogy visszaengedem Windsor hercegét a közéletbe.
És példát mutatva egy keresztény ország keresztényeként,
megbocsátok neki.
Felség, ez...
véleményem szerint... hiba lenne.
Miért?
Mielőtt meghozza a döntését, asszonyom,
úgy hiszem, hogy minden ténnyel tisztában kell lennie.
- Olvastam a Marburg-aktákat. - Ahogy én is.
Azt mondtam, minden ténnyel.
- Úgy érti, hogy van még más is? - Igen, asszonyom.
Windsor hercege azonnal egyértelművé tette lojalitását, amint király lett.
Teljesen új udvartartással vette magát körül,
olyanokkal, mint Károly szász-coburgi herceg,
aki közismert náci.
A szövetségesek titkos iratait megosztotta Windsor hercegnéjével is,
akiről úgy hisszük, hogy elnézést, de megosztotta ágyát
a német nagykövettel, Herr Ribbentroppal.
Annyira rossz lett a helyzet, hogy a kormány többé nem tett
titkos és bizalmas iratokat a vörös dobozába.
De nem kellett volna aggódnunk, mert aztán lemondott.
Bár azt ígérte, hogy visszavonul a közélettől,
most már tudjuk, hogy nem volt ilyen szándéka.
Mi másért látogatták volna meg Hitlert Németországban?
A Führer nem hivatalos állami látogatásnak nevezte a dolgot,
úgyhogy nem meglepő, hogy ugyanezen a látogatáson,
Herr Hess otthonában megszületett a terv.
A terv, hogy Windsor hercegét ismét Anglia királyává tegyék,
ezzel elárulva és trónjától megfosztva az ön drága, néhai édesapját,
cserébe azért, hogy a német csapatok szabadon uralkodhassanak Európában.
Szükség esetén még német csapatokat is ígértek egy gyarmati lázadás elfojtására.
És ellátogattak SS kiképző-bázisokra,
valamint koncentrációs táborok kezdeti formáiba is.
Nos, tudjuk,
hogy az igazi szörnyűségek még csak azután jöttek,
ettől függetlenül ő odalátogatott.
Folytassam, asszonyom?
Amikor egy német repülőgép lezuhant Belgiumban
Hitler teljes, Franciaország lerohanására vonatkozó haditervével,
a herceg azonnal jelezte náci barátainak,
hogy a szövetséges erők hozzájutottak ehhez az értékes információhoz.
Ez pedig időt adott Németországnak, hogy megváltoztassa a terveket.
És aztán kevesebb, mint egy hónapon belül Párizst megszállták a németek.
De talán mind közül a legrosszabb, hogy a herceg elmondta
a német kormánynak, hogy a német légibombázások hatására
Anglia eltökéltsége gyengül,
tehát a további bombázások,
azaz honfitársai és egykori alattvalói további lemészárlásának hatására,
idézem: "Anglia hamarosan készen áll majd a békére."
A világ problémái egy hárombetűs szóval foglalhatók össze:
B-Ű-N.
Bűn.
Az 58. zsoltárból: "Pártütők a bűnösök, már amikor a világra jönnek,
tévelygők a hazugok, amint megszületnek."
Isten a lelked mélyére lát.
Isten látja, milyen a lelked valójában.
Lehet, hogy kifelé kedves, kifinomult, művelt,
templomba járó, a közösség által elismert ember vagy,
de nincs-e a szíved távol Istentől?
Lehetőségem volt átgondolni a kérésed az ország szolgálatát illetően.
Eltökélt voltam, hogy segítek, és mindent mérlegre tettem,
az azóta eltelt időt, az irántad érzett személyes szeretetemet,
és ezek mind melletted szóltak.
De?
De mindent összevetve...
a válaszom nemleges.
És biztosan nem kell emlékeztetnelek rá,
hogy a lemondásod után aláírt megállapodás értelmében
csak az uralkodó meghívására és jóindulatával
térhetsz vissza az Egyesült Királyságba.
Igen?
Nem engedélyezhetem.
Ki mérgezte meg a lelked? Az édesanyád?
Nem.
Tommy Lascelles?
- A saját eszemre hallgattam. - De neked nincsen saját eszed.
Ezért van mindenki úgy oda érted.
Az utolsó uralkodó saját gondolatokkal én voltam, ezért dobtak ki.
Rendben. Elmegyek.
De hadd kérdezzek valamit!
Ki ártott többet a királyságnak?
Én az önfejűségemmel vagy ti az embertelenségetekkel?
Mind figyelmen kívül hagytuk azt, amit rólad mondtak.
Csak kitalációknak, kegyetlen pletykáknak tartottuk őket
ama döntés fényében, hogy lemondtál a trónról.
De amikor végül kiderült az igazság... az igazság!
Az még a kereszténység alapelveit is gúny tárgyává teszi.
Kizárt, hogy valaha megbocsássak neked.
A kérdés az, te hogyan tudsz magadnak megbocsátani.
Milyen volt az utazás?
Uram!
- Hogy van a hercegné? - Királyi fenség!
Uram!
- Jó reggelt, uram! - Jó reggelt!
- Jó reggelt, uram!
- Jó reggelt!
Megkaptuk a jóváhagyást a közzétételhez.
Köszönjük, uram.
- Graham tiszteletes, felség. - Felség.
Nagyon kedves öntől, hogy ismét időt szakít rám.
Foglaljon helyet!
Graham tiszteletes.
Azért hívattam ma ide,
mert van valami, amiben nagyra értékelném a véleményét.
Asszonyom?
A megbocsátás.
Ön szerint vannak olyan körülmények,
amikor valaki jó keresztény, de mégsem bocsát meg?
Krisztus tanításai teljesen egyértelműek.
Mindenkinek jár a megbocsátás. Amikor a kereszten haldoklott,
Jézus arra kérte az Urat, hogy bocsásson meg a gyilkosainak.
Igen.
De nem szabad elfelejtenünk a szavait.
"Nem tudják, mit cselekszenek."
Ez a megbocsátás feltételes volt.
Igen, de akkor is megbocsátott.
Isten mindannyiunknak megbocsát.
Kik vagyunk, hogy elutasítsuk az Úr példáját?
Egyszerű halandók.
Halandók vagyunk, ez a sorsunk, de kereszténynek kell lennünk.
A megoldás arra, ha képtelenek vagyunk megbocsátani:
az ember magának kér megbocsátást. Alázatosan, őszintén,
és imádkozik azokért, akiknek nem tud megbocsátani.
Mondasz értem is egyet?
- Most nem. - Kérlek! Csak egyet!
Tudjuk, hogy a nagy úr odafent hallgat rád
- mint egyházának vezetőjére. - Részeg vagy.
- Az vagyok. Nem tagadom. - Menj innen!
De közel sem annyira, mint a ma esti ivócimboráim.
- Kitalálod, hogy kik azok? - Meg sem próbálom.
Drága édesanyád volt az egyikük.
Micsoda?
És Tommy Lascelles volt a másik.
- Ne! - De bizony!
Tudom. Szörnyű gondolat.
De megegyeztünk, hogy félretesszük múltbeli nézeteltéréseinket,
hogy megünnepeljük az egyetlen jót, ami összeköt.
Mit?
Téged.
És amilyen hősiesen kirúgtad ma azt a nyomorult bolondot,
aki farkát behúzva menekült.
- Egyáltalán nem volt hősies. - De. Hőstett volt.
És ne, nehogy elkezdd, hogy ez a kereszténység kudarca!
- De az. - Nem.
Megvédted az országodat,
és megvédted a családod jó hírét.
Arról nem is beszélve, hogy sikeresen
megakadályoztad a Sátán belépését a Paradicsomba.
Ez Krisztus ügye, bárki megmondhatja.
Szóval piros pontot érdemelsz Jézustól.
És tőlem is.
Mit csinálsz?
- Ne! - De!
- Ne! - De, kedvesem!
- Gyere! - Ne!
Fordította: Zsoldos Gábor