EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
THÜRINGER WALD TYSKLAND 1945
Hvor langt igjen, Lösch?
Rett her fremme.
-Stopp bilen, menig. -Stans!
Finn frem spadene.
Vis vei, Lösch.
Spre dere.
Her.
Begynn å grave.
Vi har funnet noe!
SLOTTET I MARBURG
Her er det.
-Hva ber han om? -Frihet, i et land han selv får velge.
Samt en generøs pensjonsordning for resten av sin levetid.
Først må vi sjekke kvaliteten på dette.
Få det oversatt.
UTENRIKSDEPARTEMENTET, LONDON
DUPLIKAT
HEMMELIG
-Vet du ikke å banke på? -Sir.
Hva vil dere, mine herrer?
Kom inn.
Sir.
Jeg trenger et møte med statsministeren.
Jeg trenger et møte med kongen.
KONFISKERTE TYSKE KRIGSDOKUMENTER MARBURG-MAPPENE VOLUM 10
Alle hadde vi mistanke om det.
Disse papirene må aldri se dagens lys, Winston. Aldri noensinne.
En offentliggjøring ville kunne gjøre nasjonen stor skade.
Den alvorligste sådan.
Det som står skrevet her, bringer den største skam over denne familien.
Folket ville aldri tilgitt oss, og det med rette.
Storslåtte Harringay Arena i London vil huse over 11 000 tilskuere,
for den første britiske samlingen til det amerikanske evangelistlaget,
med Billy Graham i spissen.
Mr. Graham, iført en skifergrå dress og et beskjedent slips,
taler til forsamlingen fra et podium drapert i lilla.
Bibelens lære sier oss at vi alle har trådt feil.
Alle har vi havnet på villspor, og hver mann følger sine egne veier.
Og når du følger kun dine egne...
Sjeldent, og smått urovekkende, å bevitne religiøs overbevisning i en som er så ung.
-Han er ikke så ung, han er på min alder. -Nettopp. Bare barnet!
Moralprekener og åndelig veiledning bør være forbeholdt en med mer livserfaring,
ikke en som fikk sin utdanning som dørselger av børster i Nord-Carolina.
Men det viser en ydmykhet jeg liker.
Gråter de menneskene?
Billy Graham har talt for halvannen million mennesker.
-Hva skjer med dette landet? -Dette er korstogets siste stopp.
Det britiske folk gråt aldri under krigen, men her sipper de som småunger!
Jeg maner til en vekkelse som vil få hver mann og kvinne til å vende tilbake
til sine kontorer og butikker og leve ut Kristi læresetninger i sin daglige omgang.
Jeg skal ikke forkynne et evangelium av fortvilelse, men et av håp:
Håp for individet, håp for samfunnet, håp for verden.
De stiller i hopetall for en amerikansk fanatiker.
-Han er ingen fanatiker. -Bare en fanatiker ville skreket slik.
Når du lukker dine øyne, når du lukker dine ører for Guds budskap,
tar det ikke lang tid før du foretrekker dine egne idealer fremfor Guds idealer.
Du når et punkt da din egen ondskap forekommer deg å være godhet,
og Guds godhet fremstår som ondskap.
WINDSOR-VILLAEN, PARIS
Gratulerer med dagen
Gratulerer, kjære Trooper
Gratulerer med dagen
-På tre... -Gratulerer med dagen, Trooper!
Flink bisk!
Bra skudd! Bravo!
Godt jobbet.
Nå er vi i ferd med å tape.
Nei, jeg vil ikke ha.
Er det ikke noe futt i deg i dag, kjære?
Du ser meget stilig ut.
En hatt!
-Monsieur. -Hva synes dere?
Magnifique! Parfait!
Jeg liker det ikke.
Nei, nei. Jeg kan ikke gå slik.
Hvorfor ikke? Da får jeg oppleve å være dronning én gang i mitt liv.
Lyst til å høre hva denne dagen har bestått av for meg?
La meg gjette. Det samme som alle andre dager.
Jeg stod sent opp. Etter elleve. Så inspiserte jeg hagene.
Spiste lunsj med noen ubetydeligheter.
-Mine venner! -Noen ubetydeligheter.
Jeg trodde aldri jeg skulle si noe slikt,
men tilværelsen som livsnyter har sine begrensninger.
Prøv en tilværelse sammen med deg.
Mitt motto, da jeg var prinsen av Wales, var "Ich diene". "Jeg tjener."
Dypt forankret i meg sitter trangen til å tjene mitt fedreland.
Jeg behøver en jobb, et formål.
Ikke dette nå igjen. Og hvor har du tenkt å finne noe slikt?
Jeg blir vel nødt til å reise til London for å få hjulene i gang.
Skal jeg si deg hva som også er dypt forankret i din familie? Villfarelse!
Du får hverken slippe inn i landet eller jobbe.
-Ikke ifølge min advokat. -Har du pratet med George? Uten å si noe?
Jeg sier det nå! Jeg har fremdeles visse forbundsfeller av betydning, må vite.
Tilhengere av sannhet, forkjempere av rettferdighet, som kan
mobilisere oppslutning,
og påbegynne en kampanje for tilgivelse av en forhenværende konge.
Og til slutt: Det har kommet en anmodning fra regjeringen
om at De skal åpne den nye flyplassen på Gatwick.
De har noen datoforslag. Den tredje juni passer nok best.
-Ja, la gå. -Og det er alt jeg har.
Takk, Michael.
-Jo, det var én ting til... -Jo, og så...
Ma'am.
Om jeg ønsket å treffe pastor Graham, tror du det kunne la seg ordne?
Denne forkynneren?
Ja.
Vel, jeg ville nok måtte tenke litt på saken.
Det kunne løses ved at man sendte ut en invitasjon til å holde en preken
ved Allehelgenskapellet i Windsor, etterfulgt av en privat lunsjavtale?
Utmerket.
Vi blir nødt til å ta oss i akt, ma'am,
slik at ingen invitasjoner overfor, eller tilknytning til, pastor Graham,
måtte bli oppfattet som en støtteerklæring til disse hans... korstog.
Det ville ikke vært forenelig med Deres rolle som kirkens overhode.
Du finner sikkert en god løsning, Michael. Var det noe mer?
Jo, altså...
HKH Hertugen av Windsor har sendt en skriftlig anmodning.
Om hva da?
-Tillatelse til å reise inn i landet. -Avslått!
I anledning forarbeidet til en bok han planlegger.
Om hvilket tema?
Oppskriften på å være en skikkelig god konge.
-Det sa han ikke, ma'am. -Han kan vel bo på Kensington Palace.
Han vil bo hos sin venn, major Metcalfe.
Fruity? Men han bor da i Surrey?
-I Sussex, tror jeg. -Ideelt. Utenfor offentlighetens søkelys.
Jo lenger unna, jo bedre, spør du meg.
Er det et ja?
-Nei! -Jo.
Ja, la ham komme.
Ma'am.
UTGIVELSESAVDELING FOR KONFISKERTE TYSKE KRIGSDOKUMENTER
-God morgen. -God morgen, sir.
-Ble du ferdig meg papirarbeidet? -Ja, sir.
-Denne er til Mr. Sweet, og denne... -God morgen, Margaret.
God morgen, sir. Denne til monsieur Robert.
Ja, ma'am.
SKAL IKKE OFFENTLIGGJØRES
AVSLUTTET
MARBURG-MAPPENE VOLUM 10
Ta en titt på dette.
Praktisk talt en forbudskjennelse.
Sir.
Kjenner De til dette?
Det gjør jeg.
Som historikere er det vårt ansvar å bekjentgjøre sannheten, uten unntak.
Hva er det ellers vi driver med her? Beskyttelse av nazister?
Beskyttelse av noe annet.
-Jeg kan ingenting gjøre. -Men det kan han.
Ja. Jeg har tilgang til det amerikanske utenriksdepartementets duplikatfiler.
Derunder disse.
USAs regjering vil kunne offentliggjøre alt dette om den britiske nekter.
Min kjæreste, elskede snupp,
la oss håpe at resten av denne turen ikke blir like mistrøstig som reisen.
Vi hadde en meget utrivelig overfart grunnet dårlig vær.
Selskapet om bord var like redselsfullt; bare simple og uspennende mennesker,
som stadig maste om at jeg måtte drikke eller spille kort med dem.
Ved ankomst London ble jeg imidlertid lysere til sinns,
takket være en stor velkomstkomité av tilhengere
som ropte navnet mitt og løftet på hattene sine.
Og min niese, dronningen, lot meg hentes i en av slottets biler.
Senere om aftenen fryktet jeg at det hele skulle gå fra galt til verre,
idet vi ankom Fruitys nokså kummerlige, lille hus, et eller annet sted i Sussex.
Fruity!
-Deres Kongelige Høyhet. -Hvordan står det til?
-Deres Kongelige Høyhet. -Kjære Baba!
Men George utmerket seg, som alltid, med de forberedelser han hadde gjort.
Den reelle grunnen for besøket må ikke bli kjent.
Skulle noen få nyss om "jobbsøkingen" til Hans Kongelige Høyhet,
kan dette oppfattes som et brudd på avtalen inngått etter tronfrasigelsen,
hvorpå Hans Kongelige Høyhet risikerer både å bli bedt om å forlate landet
og dessuten å miste sin pensjon.
Besøket må altså først og fremst anses for å være i litterært øyemed.
-Jeg formoder at De stiller forberedt? -Jeg har med fjærpenn og blekk.
Ikke desto mindre har jeg påbegynt en kampanje...
...og samlet venner og støttespillere, og situasjonen virker meget lovende.
Walter Monckton har gått med på å holde en middag,
og vi har fått ja fra lord Salisbury, lord Beaverbrook, lord Dudley,
den amerikanske ambassadøren samt utenriksministeren, Selwyn Lloyd.
Jo, og Cecil Beaton og Noel Coward skal arrangere et lite middagsselskap.
Nei, kjære Cecil...
...og hans uspiselige mat.
Er vi nødt til å gjøre dette?
La meg nå få utløp for min interesse.
Kunne du ikke hostet opp en unnskyldning om at jeg var ute og syndet?
Nei.
-Skal si han er en hengslete laban. -Jeg synes han er ganske kjekk.
En dørselger i en gyselig, blankskinnende dress.
-Hvor er esken hans? -Hvilken eske?
-Med disse børstene han selger. -Nå må vi gå, vi kommer for sent.
Hårbørster. Teppebørster. Tannbørster.
Hold tåta på deg, Philip.
Mens jeg funderte på hva jeg skulle preke om i dag,
vurderte jeg ulike emner som ligger mitt hjerte spesielt nær,
men jeg besluttet å begynne med et enkelt spørsmål:
Hva vil det si å være kristen?
I Bibelen, i Paulus' brev til kolosserne, står det å lese
at en kristen er et menneske i hvis legeme Herren har funnet bolig.
Å kjenne Kristus i en selv. Håpet om saligheten.
Det betyr at du har et personlig forhold til Herren Jesus Kristus.
Det har funnet sted et møte.
Du har tatt imot Kristus som din frelser.
Og det er hva det betyr å være kristen.
Jeg likte det meget godt.
Du taler med en slik vidunderlig klarhet og visshet.
Jeg synes det er meget betryggende.
Og ikke bare jeg. Resten av landet deler visst den oppfatningen.
Ja, vi ble selv overrasket over det store fremmøtet.
Virkelig? Vel, det burde dere ikke blitt.
Vår verden blir stadig mer innviklet, og vi trenger alle visshet, noe du besørger.
Det er ikke min fortjeneste, det er det skriftene som gjør.
Jo, men du er så flink til å levendegjøre dem.
I dag kjente jeg på den store gleden ved å være en vanlig kirkegjenger
og la meg belære og henføre.
Som Den anglikanske kirkes overhode
står jeg høyere i rang enn selveste erkebiskopene av York og Canterbury.
Over meg står kun Gud.
-Det må kjennes ensomt iblant. -Ja, det gjør det.
Hvorpå det også er deilig, som dronning, å simpelthen kunne forsvinne og være...
En alminnelig kristen.
Ja.
Mer enn noe ser jeg på meg selv som en ganske alminnelig kristen.
Det er de kristne grunnverdiene jeg lever etter, og som viser meg vei,
og som preger meg.
-Har du alltid vært slik en god taler? -Jeg var faktisk sjenert som barn.
Nei!
Jeg var selv et sjenert barn, og må si at jeg har vanskelig for å tro deg.
Nei, ma'am, det er sant.
Aller første gang jeg talte offentlig, var jeg tolv år gammel. Det var på skolen.
Rektor fortalte min mor at han mente jeg besatt en naturbegavelse.
At jeg faktisk hadde fått en nådegave.
Jeg har ingen innvendinger mot at han er her.
Det er dette begrepet "korstog" som bekymrer meg.
Om pastor Graham er en korsfarer, impliserer det at vi andre er hedninger.
Jeg vet ikke om jeg kan gå med på det.
Mr. Wheeler-Bennett, sir.
Ha meg unnskyldt.
Godt De kunne treffe meg, statsminister.
De gav meg strengt tatt ikke noe valg. "En hastesak av stor betydning."
Gjelder det Deres brysomme historikere?
Engasjerte historikere. Prinsippfaste historikere.
-Er dette den aktuelle mappen? -Ja.
La oss ta fatt.
-Der har vi dere! O store renkesmeder! -Deres Kongelige Høyhet!
Gardinene er trukket for? Og forræderiet florerer?
Takk skal du ha, George. Cecil, så hyggelig at du kunne komme.
-Kjære Bobbety. Alt bra? -Sir. Utmerket!
Tusen takk for alt dette, Walter.
Vi vet alle hvorfor vi er samlet her i kveld.
For å se om vi kan bistå vår kjære venn, Hans Kongelige Høyhet, i hans forsøk
-på å finne... -En siste akt til dette sørgelige dramaet.
Og forvandle det til et historisk stykke. Han leter etter en jobb. En... hensikt.
Ja, det er derfor jeg er her. For å forespørre alle dere, mitt krigsråd,
denne min egen utgave av Brains Trust, med politikere, kunstnere og filosofer.
-Noe i militæret, kan hende? -Hvorfor ikke?
Som generalmajor var jeg tilknyttet britenes militæroperasjon i Frankrike,
i rollen som bindeledd mellom oss og franskmennene, noe jeg likte.
Eller en stilling innenfor handelsdepartementet.
Hva slags stilling?
Fremming av britenes økonomiske interesser i utlandet.
-Ja? -Den rette mannen i den rette stillingen
kan bidra sterkt til økonomien vår, og til å styrke våre tiltrengte dollarreserver.
En med sjarmen, kontaktene og innflytelsen i orden.
Samt det magiske anstrøk av å ha vært konge.
Men kjennes det ikke litt snuskete, Walter,
med griske internasjonale forretningsmenn og lukten av fortjeneste og egeninteresse?
Jeg liker det vi peilet oss inn på i sted, en diplomatpost.
-Hva med utenrikstjenesten, i så fall? -Jo, det høres bra ut.
Driver ikke amerikanerne med uoffisielle, omreisende ambassadører nå for tiden?
Jo, de har to stykker i London for øyeblikket.
Noe i den duren ville vært perfekt.
I så fall kan vi...
Min kjæreste, elskede snupp. En tung byrde har falt av meg!
Monckton evnet vitterlig å levere varene,
og vennene hans synes vitterlig å ønske å hjelpe meg.
Alt jeg må gjøre nå, er å vente
mens de kommer med diskrete henvendelser på mine vegne.
Imens får jeg bare be, kunne jeg sagt, men all tilbøyelighet til bønn svinner hen
idet jeg betrakter galskapen som følger den amerikanske forkynnerens besøk.
Hva kan ha skjedd med menneskene i dette landet,
når de flokker som lemen til denne korsfarende entertaineren fra Charlotte,
for inspirasjon?
Det har kommet meg for øre at Shirley Temple
endog inviterte denne dåren til å preke ved kapellet i Windsor.
Tenk hvilke banale passiarer som må ha forekommet der!
Hvilken selvgodhet, selvtilfredshet og skinnhellighet.
Hvilke groteske omstendigheter de må ha vært.
Nå kaller sengen, og for én gangs skyld, idet mitt hode treffer puten
uten ditt ved siden av, kan jeg si med hånden på hjertet at alt er bra.
I dag var en dag verdt å gjennomleve.
Din kjærlige ektemann, David.
-God morgen, sir. -Alt klart?
Vi er klare for Dem nå, sir.
Jeg fikk besøk i går ettermiddag av John Wheeler-Bennett...
...sjefshistorikeren med ansvar for offentliggjøring av tyske krigsdokumenter.
Han opplyste meg om at regjeringen ikke har noe annet valg
enn å offentliggjøre informasjon som både min forgjenger, Winston Churchill,
og Deres, altså Deres avdøde far, forsøkte å holde hemmelig.
Hva slags informasjon?
Marburg-mappene, ma'am.
Dette var dømt til å hjemsøke oss før eller siden.
Like etter at krigen var slutt, skjedde det at noen britiske tropper...
Amerikanske.
...noen amerikanske tropper arresterte en tysk soldat
i ferd med å trekke seg tilbake fra...
Treffurt. Like ved Eisenach. I Midt-Tyskland.
Jeg husker ikke navnet på soldaten.
Løytnant von Lösch.
Det viste seg at denne soldaten var Hitlers personlige oversetter.
Han var assistenten til Hitlers personlige oversetter.
Hitlers personlige oversetter var dr. Schmidt, dr. Paul Schmidt.
Du kan gjerne fortelle historien, Michael. Vær så god.
Takk, ma'am.
Mens kontorene hans ble evakuert...
...anmodet dr. Schmidt sin assistent, altså von Lösch,
om å kvitte seg med alle topphemmelige papirer han hadde lagret i arkivene.
Von Lösch fulgte ordren og brente de aller fleste av dem.
Men i all hemmelighet tok han vare på de mest verdifulle dokumentene,
i håp om å kunne forhandle seg frem til å vinne friheten og unnslippe rettergang.
Blant papirene som von Lösch gjemte unna,
befant det seg et dokument omhandlende anglogermanske forbindelser,
og da i særskilthet forholdet mellom nazistenes overkommando
og HKH Hertugen av Windsor.
Det kan trygt sies at virkeligheten overgikk endog våre verste mareritt.
-Vi gjorde alt vi kunne for å skjule det. -Dette er deres.
Uten å vite at en kopi var blitt sendt til amerikanerne.
De krever nå at innholdet i denne Marburg-mappen...
...må bli offentliggjort.
Og dette er mannen du, uforklarlig nok, slapp inn igjen i landet.
Jeg håper du har stålsatt deg.
TOPPHEMMELIG TYSKE UTENRIKSDOKUMENTER
Takk, Joe.
UTENRIKSDEPARTEMENTET
-Deres Kongelige Høyhet. -Utenriksminister.
-Sett Dem. -Takk.
De har lojale og standhaftige venner, sir.
Takk for det.
Etter å ha mottatt deres henvendelser, og etter å ha tenkt nøye gjennom saken,
virker det som at vi nå har et utvalg muligheter.
Få høre.
Den første muligheten jeg vil fremlegge, er rollen som ambassadør i Frankrike.
Til ære for en lykkelig og...
...meningsfull fremtid.
-Hør, hør! -Hans Kongelige Høyhet!
Hans Kongelige Høyhet!
Min kjæreste, elskede ene. Jeg møtte utenriksministeren i dag.
Han har funnet tre posisjoner der jeg kan utrette noe viktig og betydningsfullt.
Jeg er så tilfreds.
Disse embetene vil gi meg anledning til å tjene mitt land og utrette noe.
Når det gjelder å få klarsignal, har iallfall regjeringen gitt sitt samtykke.
Kun ett hinder gjenstår, nemlig å få dronningmaktens velsignelse.
Det innebærer en kjapp tur tilbake til det miserable mausoleet Buckingham Palace.
Jeg teller minuttene til jeg nok en gang er tilbake i dine armer.
Din kjærlige ektemann, David.
Hertugen av Windsor, Deres Majestet.
Deres Majestet.
-Ja, det er første gang du er tilbake her. -I dette rommet, ja.
Den fargen var mitt forslag. Fransk grå.
Hva skyldes denne gleden? Jeg formoder det gjelder den nye boken du skriver på?
Nei, i dag kommer jeg faktisk i anledning noe annet. En jobb.
Selv om jeg åpenbart ikke er noen ung mann lenger, er jeg heller ikke gammel,
og jeg kan fortsatt tjene dronningmakten på en god måte.
Du hadde sjansen til å tjene dette landet. Den største mulige sjanse.
Og du gav avkall på den.
Det skyldtes behandlingen av min kone, ikke at jeg ikke ønsket å tjene landet.
I alle tilfeller, det er blitt fremsatt et forslag eller to.
Dette er jobber som vil kreve godkjennelse fra både regjeringen og dronningmakten.
Og før jeg begav meg hit for å stjele av din tid, sørget jeg for
at regjeringen ville gi meg sin støtte, og jeg har fått forsikringer om dette.
Støtte til hva slags jobber?
Det var tre muligheter som meldte seg. Den første var som ambassadør i Frankrike.
Statsministeren og utenriksministeren kan styre seg for den sittende, Gladwyn Jebb.
Og den andre muligheten?
Spesialutsending for handelsdepartementet.
Og den tredje?
Stillingen som regjeringens høykommissær, i samarbeid med samveldedepartementet,
for å beskytte og fremme britiske interesser verden over.
Jeg tror det ville passe meg, siden det baserer seg på praktisk diplomatisk virke.
Representasjonsarbeid.
Jeg er sikker på at du ville behersket alle disse tre jobbene aldeles utmerket.
Men i lys av det jeg nylig har fått vite om...
Om hva da?
Om visse hendelser som fant sted mens du befant deg i Lisboa under krigen.
-Hvor har du det fra? -Statsdokumenter.
-Hvilke statsdokumenter? -Tyske statsdokumenter.
Som amerikanske historikere, med støtte fra franskmennene og britene,
nå truer med å offentliggjøre.
Nøyaktig hva inngår i disse dokumentene?
Brev. Og telegram.
Kommunikasjon som gir detaljert innsyn i din relasjon til nazistenes overkommando.
For noe visvas!
Ifølge et av telegrammene, datert 1940,
vurderte du endog å gå offentlig ut mot regjeringen, og gi tilsagn om din støtte
til en fredsavtale med Tyskland, og dermed bryte med min far, kongen.
I et annet står det at som gjengjeld for din støtte,
tilbød den tyske regjering deg et hjem i Spania,
der du kunne leve til krigen var over i fred og fordragelighet,
mens dine landsmenn gav sine liv.
Jeg dro til Bahamas på instruks fra den britiske regjering.
Ja, du ble anmodet om å dra til Bahamas på grunn av synspunktene dine.
I disse dokumentene er du sitert på at førerens ønskemål om fred
var i fullkommen overensstemmelse med dine egne synspunkter.
Du er for ung til å huske dette. Det er dessverre ikke jeg.
Hitler og medløperne hans var en gang i tiden våre venner.
Som konge gikk jeg fullt og helt inn for, og det av hele mitt hjerte,
at våre land aldri igjen fikk bli fiender etter første verdenskrigs grusomheter.
Folk glemmer at det ikke fantes noen tegn på hvem Hitler ville komme til å bli.
Man kan til og med hevde at det var vi som gjorde ham til et monster,
ved å nekte å bli hans allierte. Det er dette som er poenget.
Folk frir til massene, kunngjør svulstige standpunkt, lovpriser sin egen dyd.
Med hvilket resultat? Enda en avskyelig krig.
Enda nye millioner døde.
Når freden var alt som betød noe for meg.
Og med det i sinne ber jeg deg om å slutte fred med meg her i dag.
Britene er et fornuftig folk, Elizabeth. De vil ikke tro på beskyldningene mot meg.
De vil avfeie disse dokumentene som det de er:
grunnløse rykter og tysk propaganda.
Alt i orden?
Kan jeg be om å få din mening?
Klart det. Om hva da?
Tilgivelse.
Hva pokker har jeg gjort nå, da?
Nei, ikke deg.
Onkel David.
-Det er nok på tide at han blir tilgitt. -Er du sprø? Du kan ikke tilgi den mannen.
-Hvorfor ikke? -Etter det han gjorde mot landet vårt?
Det var andre tider den gang. Han har forklart alt sammen for meg.
Det tror jeg nok, du.
Philip.
Tilgivelse er uhyre viktig for meg.
Det er ikke ofte jeg sier dette, så om jeg gjør det, tar du det kanskje på alvor.
Be Tommy Lascelles om å stikke innom deg.
At det var?
Fortell ham hva du har til hensikt.
-Jeg kan ikke tilkalle ham i hytt og vær. -Hvorfor ikke?
For det første er han pensjonert.
Så oppsøk ham, men ikke i et offisielt ærend.
Til et glass sherry eller te.
Eller menneskeblod, eller hva enn det monsteret drikker.
Og spør ham om onkelen din.
Han var hans privatsekretær mens han var konge.
Han vet alt som er å vite.
-Deres Majestet. -Tommy, kommer jeg skrekkelig ubeleilig?
-Du er midt i et slag! -Ja, ma'am.
Ikke si noe, takk.
De uniformene der, ja... Det er 1800-tallet?
Ja.
Og det er hertugen av Wellingtons våpenbanner.
Meget bra, ma'am.
Så det er slaget ved Waterloo?
Salamanca.
Og disse?
Tropper fra sir Edward Pakenhams tredje infanteridivisjon.
De er nydelige. Fikk du dem spesiallaget?
De var en gave, ma'am.
Fra Deres bestefar, da jeg var i hans tjeneste.
-Skal vi gå, ma'am? -Ja.
Jeg vil ta til orde for å slippe hertugen av Windsor inn i det offentlige liv igjen.
Og som et eksempel på en kristen i et kristent land: å tilgi ham.
Deres Majestet, det ville...
...etter min oppfatning, være en feiltagelse.
Hvorfor det?
Før De fatter en beslutning,
bør De ha den hele og fulle oversikt over faktaene.
-Jeg har lest innholdet i Marburg-mappene. -Det samme har jeg.
Den hele og fulle oversikt, sa jeg.
-Så det finnes mer? -Ja, ma'am.
Hertugen av Windsor gav klart uttrykk for sine lojaliteter så snart han ble konge.
Han omgav seg med en ny sort hoffolk,
derunder menn som Carl, hertugen av Sachsen-Coburg, en kjent nazist.
Han delte også de alliertes klassifiserte dokumenter med hertuginnen av Windsor,
som, så vidt vi vet, også delte seng,
om De tilgir språkbruken, med den tyske ambassadøren, herr Ribbentrop.
Regjeringen unnlot etter hvert å legge hemmelige papirer i den røde esken hans.
Men vi hadde ikke trengt å bekymre oss, for dernest fulgte tronfrasigelsen.
Han lovet å tre ut av det offentlige liv, men vi vet nå at det ikke var intensjonen.
Hvorfor skulle de to ellers valgt å besøke Hitler i Tyskland?
Heil Hitler!
Føreren betegnet reisen deres som et uoffisielt statsbesøk,
så det er ingen overraskelse at det var i løpet av denne turen,
hjemme hos herr Hess, at den store planen ble pønsket ut.
En plan om å gjeninnsette hertugen av Windsor som konge av England...
...hvilket ville si å forråde og styrte fra tronen Deres elskede, avdøde far,
i bytte mot at de tyske styrkene fikk frie tøyler over hele Europa.
De tyske troppene ble endog lovet å få stagge koloniopprør, om det ble nødvendig.
Besøk ble avlagt på SS' rekruttskoler og tidlige varianter av konsentrasjonsleirer.
Nå skal det sies at skrekkens fulle omfang ennå lå foran oss.
Ikke desto mindre så var han på besøk.
Skal jeg fortsette, ma'am?
Da et tysk fly styrtet i Belgia,
med hele Hitlers plan for invasjonen av Frankrike om bord,
skyndet hertugen seg med å la nazivennene sine få beskjed om
at de allierte styrkene hadde fått tak i disse uvurderlige opplysningene,
noe som gav Tyskland tid til å endre planene sine.
På mindre enn en måned var Paris blitt underlagt tysk okkupasjon.
Men verst av alt var kan hende det at hertugen fortalte den tyske regjeringen
at britenes motstandsstyrke var i ferd med å svekkes av det tyske luftbombardementet,
og at fortsatte bombeangrep,
det vil si fortsatt nedslakting av hans landsmenn og forhenværende undersåtter,
ville, og jeg siterer, "snarlig gjøre Storbritannia rede for en fredsavtale".
Verdens problemer kan oppsummeres med ett enkelt ord på fire bokstaver:
s-y-n-d.
Synd.
Fra salme 58: "De som er av ondskap merket, er skjødet fremmed.
De forledes så snart de i verden trer inn, og taler i løgn."
Herren evner å skue inn i vårt innerste indre.
Herren ser hvorledes du er i dypet av din sjel.
Din fremtreden må gjerne være fornem, dannet, kultivert,
og tilhøre en kirkegjenger, en god samfunnsborger.
Men viker hjertet ditt langt fra Herren?
Jeg har hatt tid til å tenke over forespørselen om å få tjene ditt land.
Jeg ønsket så gjerne å hjelpe deg, og ser man alt under ett...
...så skulle både all den tid som er gått og min personlige hengivenhet for deg,
kunne tale til din fordel.
Men?
Men når alt kommer til alt...
...må jeg si nei.
Og jeg trenger vel knapt minne deg på
at i tråd med avtalen inngått etter tronfrasigelsen,
har du kun tillatelse til å besøke landet ved monarkens ønske og invitasjon.
Ja?
Jeg kjenner meg ute av stand til å innvilge tillatelsen.
Hvem har satt disse grillene i hodet på deg? Moren din?
Nei.
Tommy Lascelles?
Jeg gjorde meg opp min egen mening.
Men du har ingen egne meninger. Det er derfor alle er så fornøyde med deg.
Den siste kongelige med sin egen mening var meg, og derfor kvittet de seg med meg.
Jeg skal dra.
Men la meg spørre deg følgende:
Hvem har forvoldt monarkiet størst skade?
Jeg med min egensindighet? Eller dere med deres umenneskelighet?
Alle lukket vi øynene og ørene for det som ble sagt om deg.
Vi avfeide det som rent oppspinn
og ondsinnet baksnakking, i lys av din beslutning om å gi avkall på tronen.
Men da sannheten endelig kom for en dag... Sannheten!
Den evner å gjøre selve kristendommens grunnsetninger til latter.
Det finnes ingen mulighet for at jeg tilgir deg. Spørsmålet er:
Hvordan i all verden skal du kunne tilgi deg selv?
-Hvordan har reisen vært? -Sir!
-Hvordan har hertuginnen det? -Deres Kongelige Høyhet! Sir!
-Sir! -Sir! En uttalelse?
-God morgen, sir. -God morgen.
-God morgen, sir.
-God morgen.
Vi har fått klarsignal til å offentliggjøre dem.
Takk skal De ha, sir.
Pastor Graham, Deres Majestet.
Deres Majestet.
Så snilt av deg å ta deg tid til å treffe meg igjen.
Slå deg ned.
Pastor Graham...
Jeg ba deg komme hit i dag fordi...
...det er noe jeg svært gjerne vil høre ditt syn på.
Ma'am?
Tilgivelse.
Finnes det omstendigheter, etter din mening,
som tilsier at man kan være en god kristen og like fullt avstå fra å tilgi?
Den kristne lære sier tydelig at det ikke finnes noen som ikke er tilgivelse verdig.
Mens han hang døende på korset, ba Jesus selv Herren om å tilgi hans mordere.
Ja.
Men... vi må også minnes hans ord.
"De vet ikke hva de gjør."
Det var en tilgivelse med forbehold.
Sant nok, men han tilgav like fullt.
Gud har tilgivelse for oss alle. Hvem tror vi at vi er, som avviser Hans eksempel?
Simple dødelige.
Vi er alle dødelige, slik er vår skjebne. Vi trenger ikke være ukristelige sådanne.
Løsningen, om man er ute av stand til å tilgi...
...er å be om tilgivelse på egne vegne.
Ydmykt og oppriktig. Og man ber for dem som man ikke kan tilgi.
Ber du for meg?
-Ikke akkurat nå, nei. -Legg inn et godt ord for meg, da.
Du står jo i nær forbindelse med sjefen i overetasjen, som overhode for kirken hans.
-Du er full! -Ja, jeg nekter ikke for det.
Men ikke på langt nær like full som mine svirebrødre denne kvelden.
-Lyst å gjette hvem de var? -Det våger jeg ikke.
Din kjæ... Din kjæ...
Din kjære mams var én av dem.
Hva sa du?
Og den andre var Tommy Lascelles!
-Nei! -Jo da!
Jeg vet det. En skrekkelig tanke!
Men vi ble enige om å sette til side vårt historiske uvennskap
i anerkjennelsen av det ene gode vi har til felles.
Som er hva da?
Deg.
Og den heroisme du utviste, idet du kastet den gemene tosken på dør i dag,
med halen mellom bena.
-Det var langt fra heroisk. -Det var fullkomment heroisk!
Og våg ikke å begynne å omtale dette som en brist i det kristne levesett.
-Men det er det. -Nei, det er det ikke!
Du beskyttet landet ditt, og du beskyttet din families omdømme.
For ikke å glemme at du lyktes med å hindre fanden i å ta seg inn i paradis.
Hvilket på alle måter er en kristelig dåd.
Det vanker en gullstjerne fra Jesus.
Og en gullstjerne fra meg.
Hva holder du på med?
-Nei! -Jo!
-Nei! -Å, jo da, kjære! Kom igjen!
Nei!
Tekst: Hilde Jørgensen