UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
PĂDUREA TURINGIEI, GERMANIA, 1945
Cât mai e de mers, Loesch?
Drept înainte.
- Trage pe dreapta, soldat! - Oprește!
Luați lopețile!
Arată-ne, Loesch!
Răspândiți-vă!
Aici.
Apucați-vă de săpat!
Am dat de ceva!
CASTELUL MARBURG
A sosit!
- Ce cere? - Libertate într-o țară aleasă de el.
Și o pensie generoasă, pe tot restul vieții.
Păi...
Să vedem întâi ce valoare au.
Dați-le la tradus!
MINISTERUL AFACERILOR EXTERNE, LONDRA
DUPLICAT
- Nu știi să bați la ușă? - Domnule...
Vă pot ajuta?
Intră!
Domnule...
Va trebui să discut cu prim-ministrul.
Trebuie să mă întâlnesc cu regele.
DOCUMENTE GERMANE CONFISCATE DOSARELE MARBURG VOL. X
Am bănuit-o toți.
Winston, aceste hârtii nu trebuie să vadă lumina zilei! Niciodată!
Dezvăluirea publică ar putea vătăma grav interesele naționale.
Deosebit de grav.
Ce e scris aici abate cea mai mare rușine asupra acestei familii.
Poporul nostru nu ne-ar ierta niciodată, și pe bună dreptate.
Marele stadion Harringay din Londra
a fost umplut de peste 11.000 de oameni pentru prima întrunire în Marea Britanie
a echipei evangheliste conduse de Billy Graham.
Dl Graham, care poartă costum gri-închis și o cravată modestă,
ia cuvântul de pe un podium drapat în violet.
Biblia ne învață că toți greșim.
Toți ne-am abătut de la calea cea dreaptă, fiecare alegând drumul care îi convine.
Și când alegi...
E rar și nu tocmai liniștitor să vezi certitudine religioasă
la un om atât de tânăr!
- Nu e tânăr, are vârsta mea. - Întocmai! Un copil.
Cred că autoritatea morală și îndrumarea spirituală ar trebui
să vină de la cineva cu experiență de viață,
nu de la cineva care s-a format vânzând perii în Carolina de Nord.
Dar există în asta o smerenie care-mi place.
Oamenii aceia plâng?!
Billy Graham a vorbit în fața a peste 1.500.000 de oameni...
- Ce se întâmplă cu țara asta? - Acum își prezintă concis cruciada.
Nici n-au clipit în timpul războiului! Acum plâng ca niște copii!
Vă chem la o redeșteptare ce va face ca fiecare bărbat și femeie
să se întoarcă în biroul sau magazinul său
și să aplice învățăturile lui Hristos în relațiile sale de zi cu zi!
Voi propovădui nu o evanghelie a deznădejdii, ci una a speranței,
speranță pentru individ, pentru societate, pentru lume!
Vin cu duiumul să asculte un fanatic american!
Nu e fanatic.
Numai fanaticii strigă, scumpo.
Dacă închideți ochii
și vă astupați urechile față de calea Domnului,
ajungeți în scurt timp să vă preferați ideile proprii în locul celor divine.
Veți ajunge să vi se pară că relele voastre sunt bune
și cele bune ale lui Dumnezeu sunt rele.
CONACUL WINDSOR, PARIS
Mulți ani trăiască
Mulți ani trăiască Trooper
La mulți ani...
- La trei. - La mulți ani, Trooper!
Bravo!
Bine tras! Bravo!
Felicitări!
Acum pierdem.
Nu, nu vreau.
Dragule! Unde ți-e verva?
Ești foarte elegantă.
Pălărie!
- Pălăria dv... - Ia zi, ce părere ai?
Splendid! Perfect!
Nu-mi place.
Nu, nu, nu pot să merg așa!
De ce nu?
Așa, pot cel puțin să fiu regină o dată.
Ai vrea să știi ce a cuprins ziua asta pentru mine?
Nu-mi spune! Aceleași lucruri ca-n oricare altă zi.
M-am trezit târziu, după 11:00. Apoi am inspectat grădinile.
Am luat prânzul cu oameni fără importanță.
- Prietenii mei! - Oameni fără importanță.
N-am crezut că voi ajunge s-o spun vreodată, dar...
o viață de plăceri are într-adevăr limitele ei.
Să vezi cum e viața petrecută cu tine!
Mottoul meu, ca prinț de Wales, era Ich dien. „Slujesc.”
În mine există, adânc înrădăcinată, nevoia de a-mi sluji țara.
Am nevoie de un post, un țel.
- Iar asta? - Da, asta!
Și unde ai de gând să-l găsești?
Va trebui pur și simplu să plec la Londra
și să aranjez lucrurile.
Să-ți spun ce mai e adânc înrădăcinat în familia ta? Autoamăgirea!
Nu-ți vor da nici drumul în țară, darămite un post!
- Avocatul spune altceva. - Ai vorbit cu George?
- De ce nu mi-ai spus? - Îți spun acum!
Încă mai am aliați, să știi. Aliați importanți.
Discipoli ai adevărului, susținători ai dreptății, care ar putea...
să mobilizeze opinii,
să demareze o campanie
pentru iertarea unui fost rege.
În sfârșit, doamnă, vi se solicită din partea guvernului
să inaugurați noul aeroport de la Gatwick.
Au oferit niște date. Pentru noi cel mai bine e 3 iunie, cred.
- Da, bine. - Și asta e tot din partea mea.
Mulțumesc, Michael.
- Ar fi ceva... - Mai voiam...
Doamnă...
Dacă aș vrea să-l întâlnesc pe reverendul Graham, crezi că s-ar putea aranja?
Evanghelistul, doamnă?
Da.
Va trebui să cumpănesc puțin.
Să spunem că ar fi invitat
să predice la Capela Tuturor Sfinților, la Windsor, apoi un prânz în particular?
Minunat!
Totuși, ar trebui să avem grijă
ca o invitație către reverendul Graham sau o întrevedere cu el
să nu fie percepută drept susținere a...
cruciadelor sale,
ceea ce nu ar fi compatibil cu rolul vostru de cap al bisericii.
Sunt sigură că vei aranja totul perfect. Aveai și dumneata ceva?
Da...
Alteța Sa ducele de Windsor a scris pentru a face o cerere.
Ce fel de cerere?
- Să-i fie permis să intre în țară. - Se respinge!
Ca să se documenteze pentru o carte pe care vrea s-o scrie.
Pe ce temă?
Ghid pentru a fi un rege cu adevărat măreț.
N-a spus, doamnă.
Cred că poate sta la palatul Kensington.
De fapt, intenționează să stea la maiorul Metcalfe.
La Fruity? Dar el nu locuiește în Surrey?
- În Sussex, cred. - Foarte bine!
- Ferit de ochii lumii. - Cu cât mai departe, mai bine.
Să înțeleg că-i îngăduiți?
- Nu! - Ba da.
Da, poate să vină.
Doamnă...
SECȚIA DE PUBLICARE A DOCUMENTELOR DE RĂZBOI GERMANE CONFISCATE
- Bună dimineața! - Bună dimineața, domnule!
- Ai terminat cu hârtiile acelea? - Da.
- Mulțumesc. - Asta e pentru dl Sweet.
- Asta... - Bună dimineața, Margaret!
Bună dimineața!
- ...Monsieur Robert... - Da, doamnă.
A NU SE PUBLICA
ÎNCHIS
DOCUMENTE GERMANE CONFISCATE DOSARELE MARBURG VOL. X
Uită-te puțin la asta!
Practic, e o interdicție.
Domnule...
Știați de acest lucru?
Da.
Ca istorici, avem datoria de a face public adevărul, fără nicio excepție.
Altfel, ce facem?
Îi protejăm pe naziști?
Protejăm altceva.
Am mâinile legate.
- Dar nu și ale lui. - Așa este.
Am acces la duplicatele Departamentului de Stat al SUA.
Inclusiv la acest dosar.
Nimic nu împiedică guvernul SUA să-l dezvăluie,
dacă cel britanic refuză.
„Prea scumpa, iubita mea Peaches,
să sperăm că restul călătoriei nu va fi la fel de groaznic ca acest drum.
Traversarea a fost foarte neplăcută, din cauza vremii proaste.
Și compania de pe vas a fost oribilă.
Oameni de rând, deloc interesanți,
care m-au bătut la cap să beau ori să joc cărți cu ei.
La sosirea în Londra, m-a înveselit puțin un grup mare de susținători primitori,
care m-au aclamat și și-au scos pălăriile.
Iar nepoata mea, regina, mi-a trimis unul dintre dricuri.
Mai târziu, seara, m-am temut că lucrurile vor merge din rău în mai rău
când am sosit la căsuța mohorâtă a lui Fruity, undeva, în Sussex.”
Fruity!
- Alteță... - Ce mai faci?
- Foarte bine. - Alteță...
Dragă Baba!
„Dar George a excelat, ca întotdeauna, și mi-a arătat ce a reușit deja să facă.”
Evident, nimeni nu trebuie să afle realul scop al vizitei.
Dacă ar afla cineva că Alteța Sa vânează un post,
faptul ar putea fi privit ca o încălcare a acordului încheiat după abdicare
și Alteța Sa s-ar putea trezi
nu doar cu invitația să părăsească țara, ci și cu pensia tăiată.
Așadar, călătoria sa trebuie percepută în primul rând drept una literară.
Sper că ai venit pregătit.
Am adus pene și cerneală.
Cu toate acestea,
am demarat o campanie
și am strâns prieteni și susținători.
Primele semne sunt încurajatoare.
Walter Monckton a acceptat să fie gazda unui dineu
și ne-au răspuns la invitație lorzii Salisbury și Beaverbrock,
lordul Dudley, ambasadorul din SUA, și secretarul de Externe, Selwyn Lloyd.
Iar Cecil Beaton și Noel Coward au acceptat
să dea un mic dineu în cinstea voastră.
Dragul de Cecil...
și mâncarea lui necomestibilă!
Mulțumesc mult. Doar puțin.
- Chiar trebuie să facem asta? - Fă-mi pe plac!
Mi-a trezit interesul.
Nu poți să inventezi o scuză, să spui că am plecat să păcătuiesc?
Nu.
E înalt afurisitul, nu?
După mine, e chipeș.
Un vânzător ambulant, într-un oribil costum lucios!
- Unde-i e cutia? - Care cutie?
Cea în care-și ține periile.
Nu se poate, uite! Haide, întârziem.
Perii de păr, perii de podele, periuțe de dinți...
Philip, taci!
Când reflectam la o temă pentru predica de astăzi,
m-am gândit la diferite subiecte care mă atrag personal,
dar m-am gândit să încep cu o întrebare simplă.
Ce înseamnă să fii creștin?
Ne răspunde Biblia. Epistola către Coloseni, 1:27, spune
că un creștin e o persoană în care sălășluiește Hristos.
E Hristos din voi.
Speranța slăvii.
Înseamnă că aveți o relație personală
cu Domnul Iisus Hristos,
că întâlnirea voastră s-a produs deja,
că l-ați acceptat pe Hristos ca mântuitor.
Asta înseamnă să fii creștin.
Mi-a plăcut foarte mult.
Vorbiți cu o claritate și o certitudine minunate.
Mi se pare foarte liniștitor.
Și nu doar mie,
ci și restului țării, îmi închipui.
Da, ne-a surprins și pe noi câtă lume a venit.
Într-adevăr?
N-ar trebui să vă surprindă.
Într-o lume tot mai complexă, toți avem nevoie de certitudine,
iar dv. o oferiți.
Nu eu, o oferă scripturile.
Da, dar dv. le lămuriți atât de bine!
Marea bucurie pe care am simțit-o azi a fost aceea de a fi o simplă enoriașă,
care primește învățături și e călăuzită.
Fiind capul bisericii anglicane, ca rang,
chiar și marii arhiepiscopi de York și Canterbury îmi sunt inferiori.
Deasupra mea e numai Dumnezeu.
- Cred că vă simțiți singură uneori. - Așa este.
Tocmai de aceea, e minunat, ca regină,
să pot să dispar și să fiu...
...o simplă creștină.
Da.
Mai presus de toate, mă consider într-adevăr o simplă creștină.
Valorile vieții creștine sunt cele care-mi oferă stabilitate,
mă ghidează,
mă definesc.
Ați fost mereu un orator atât de bun?
De fapt, în copilărie, eram timid.
Nu se poate!
Și eu am fost un copil timid
și trebuie să spun că-mi pare greu de crezut.
Nu, doamnă, e adevărat.
Prima oară am vorbit în public la vârsta de 12 ani, la școală.
Directorul școlii i-a spus mamei mele că-i par născut pentru asta,
că am un talent.
Nu am obiecții față de prezența lui aici.
Cuvântul „cruciadă” e cel care mă deranjează.
Dacă reverendul Graham e cruciatul, rezultă că noi suntem păgâni!
Nu sunt sigur că-mi convine.
Dl Wheeler-Bennett, domnule.
Mă scuzați.
Dle prim-ministru, vă mulțumesc că mă primiți.
Nu mi-ai lăsat de ales. „O chestiune de extremă urgență.”
Echipa dumitale de istorici obositori?
Istorici devotați, cu principii.
Acela e dosarul în cauză?
Da.
Să începem!
Aici erați! Toți niște complotiști!
Alteță...
Draperiile sunt trase? Se comit trădări peste tot?
Îți mulțumesc mult, George.
- Cecil, ești amabil că ai venit. - Domnule...
- Dragă Bobbety! Ce mai faci? - Vă salut. Foarte bine.
Walter, îți mulțumesc.
Știm cu toții de ce ne aflăm aici, în această seară.
Ca să vedem dacă îl putem ajuta pe scumpul nostru prieten, Alteța Sa,
în încercarea sa de a găsi...
...un ultim act la această dramă tristă.
Și de a o transforma într-o mare piesă de teatru a istoriei.
- Își caută un post. Un țel. - De asta mă aflu aici.
Ca să vă întreb pe voi, consiliul meu de război,
tezaurul meu de inteligență,
politicieni, artiști, filozofi.
- Ceva în armată, poate? - De ce nu?
Am primit gradul de general-maior, atașat al misiunii militare britanice în Franța,
la începutul războiului, ca om de legătură între noi și francezi, și mi-a plăcut.
Sau o funcție la Camera de Comerț.
Ce fel de funcție?
De promovare a intereselor britanice în străinătate.
- Da? - Omul potrivit, în funcția potrivită,
ar putea contribui enorm la economia britanică,
ajutând la creșterea rezervei de dolari, atât de necesară.
Un om cu farmec, contacte, influență
și elementul magic, faptul că a fost rege.
Walter, nu ți se pare cam murdară treaba?
Oameni de afaceri hrăpăreți,
izul profitului și al interesului personal?
Nu, îmi place direcția în care mergeam mai devreme, ideea unui post de legătură.
Atunci, cum sună serviciul diplomatic?
Îmi place ideea!
Americanii n-au mai nou ambasadori speciali neoficiali?
Ba da! La Londra, au doi în momentul de față.
Ei bine, așa ceva ar fi ideal.
Cred că am ajuns...
„Prea scumpa, iubita mea Peaches...
Ce povară mi s-a luat de pe suflet!
Monckton s-a ținut de cuvânt
și prietenii lui chiar par dispuși să mă ajute.
Acum nu-mi rămâne decât să aștept
în timp ce ei fac, discret, demersuri în numele meu.
Aș spune să aștept și să mă rog,
dar mi-a pierit tot cheful de rugăciune
văzând nebunia din jurul evanghelistului american aflat aici.
Ce s-a întâmplat cu oamenii din țara asta,
de se îndreaptă ca niște lemingi spre saltimbancul cruciat din Charlotte
ca să găsească inspirația?
Am auzit chiar zvonul că Shirley Temple l-a invitat pe prost
să predice la Capela Windsor!
Îți poți închipui banalitatea acelor dialoguri,
îngâmfarea, lauda de sine și ipocrizia?
Ce eveniment grotesc trebuie să fi fost!
Acum mă cheamă patul și, de data asta,
când voi pune capul pe pernă fără al tău alături,
voi putea să spun sincer că totul e bine.
Azi a fost o zi care a meritat trăită.
Soțul tău iubitor, David.”
- Bună dimineața, domnule. - Totul e pregătit?
Sunteți așteptat.
Ieri după-amiază, m-a vizitat John Wheeler-Bennett,
istoricul principal care se ocupă de publicarea dosarelor germane de război.
El m-a informat că acest guvern nu mai are de ales,
trebuie să facă public un material
pe care atât predecesorul meu, Winston Churchill,
cât și regretatul vostru tată au încercat să-l ascundă.
Ce material?
Dosarele Marburg, doamnă.
Era inevitabil ca treaba asta să ne urmărească.
La scurt timp după încheierea războiului,
niște militari britanici...
Americani.
...niște militari americani
au arestat un soldat german care se retrăgea de la...
Treffurt.
Lângă Eisenach.
În centrul Germaniei.
Nu-mi amintesc numele soldatului.
Locotenentul Von Loesch, doamnă.
A reieșit că acest militar era translatorul personal al lui Hitler...
Adjunctul translatorului personal al lui Hitler, doamnă.
Translatorul personal al lui Hitler era dr. Paul Schmidt.
Bine, povestește tu, Michael!
Te rog...
Mulțumesc, doamnă.
În timp ce birourile sale erau evacuate,
dr. Schmidt i-a cerut adjunctului său, Von Loesch,
să scape de toate hârtiile ultrasecrete pe care le introdusese în arhive.
Von Loesch a ars marea majoritate, așa cum i s-a cerut.
Dar a păstrat pe ascuns cele mai valoroase materiale,
sperând să-și negocieze cu ele libertatea și să scape de un proces.
Între documentele păstrate de Von Loesch
se afla un dosar referitor la relațiile anglo-germane,
în special la relația
dintre înaltul comandament nazist și Alteța Sa ducele de Windsor.
Cred că e corect să spun că realitatea ne-a depășit cele mai mari temeri.
DUPLICAT
Am făcut totul ca să nu se afle...
fără să știm că americanii primiseră un exemplar.
Acum, ei insistă ca acest volum din Dosarele Marburg...
să fie făcut public.
Și e vorba de omul pe care l-ai lăsat, în mod inexplicabil, să revină în țară.
Sper că ai un stomac rezistent.
Mulțumesc, Joe.
MINISTERUL AFACERILOR EXTERNE
- Alteță... - Dle secretar de Externe...
- Vă rog... - Mulțumesc.
Aveți prieteni loiali și insistenți.
Mulțumesc.
După demersurile lor și...
după ce am cumpănit atent chestiunea,
se pare că avem câteva variante.
Vă rog...
Prima variantă pe care v-o propun e rolul de ambasador în Franța.
Pentru un viitor fericit și cu împliniri!
- Bine spus! - În cinstea Alteței Sale!
În cinstea Alteței Sale!
„Prea scumpa mea, azi m-am întâlnit cu secretarul afacerilor externe,
care a reușit să găsească trei posturi
în care pot face ceva valoros și important.
Sunt foarte fericit.
Mi-ar oferi șansa să-mi slujesc țara și să-mi aduc contribuția proprie.
Cât privește unda verde, din perspectiva guvernului, o am.
Rămâne un singur obstacol, cel de a obține consimțământul Coroanei.
Iar asta presupune o scurtă întoarcere în acel mausoleu jalnic,
palatul Buckingham.
Număr minutele până când mă voi afla din nou în brațele tale.
Soțul tău iubitor...
David.”
Maiestate, ducele de Windsor.
Maiestate...
- E prima oară când te întorci aici. - În această încăpere, da.
Eu am ales culoarea aceea, gri franțuzesc.
Deci... Cărui fapt îi datorăm plăcerea?
Presupun că e vorba de noua carte pe care o scrii.
De fapt, astăzi am venit pentru o altă chestiune.
Un post.
Deși, firește, nu mai sunt tânăr,
nu sunt nici bătrân
și aș putea fi capabil să slujesc Coroana.
Ai avut ocazia să slujești această țară.
Cea mai mare ocazie.
Ai renunțat la ea.
Din cauza manierei în care îmi era tratată soția,
nu pentru că nu mai voiam să slujesc țara.
În fine...
Au apărut vreo două idei
de posturi,
care ar necesita consimțământul guvernului și al Coroanei.
Desigur, înainte să vin și să te deranjez,
m-am asigurat că guvernul ar sprijini ideea
și am fost asigurat că sprijinul există.
Sprijin pentru ce posturi?
Au apărut trei posibilități.
Prima ar fi un post de ambasador în Franța.
Premierul și secretarul de Externe nu sunt încântați
de cel actual, Gladwyn Jebb.
Și a doua variantă?
De persoană specială de legătură la Camera de Comerț.
A treia?
De înalt comisar la Agenția Relațiilor din Commonwealth,
să apăr și să promovez interesele britanice în lume.
Mi s-ar potrivi, cred,
căci primează latura practică a activității diplomatice,
primirea de oaspeți.
Păi...
Sunt sigură că ai îndeplini chiar foarte bine toate cele trei roluri.
Dar, în lumina celor aflate recent despre...
Despre ce?
Despre evenimente produse când te aflai la Lisabona, în timpul războiului.
- De unde? - Din documente de stat.
Ce documente de stat?
Documente de stat germane...
Pe care istoricii americani, sprijiniți de cei francezi și britanici,
amenință acum să le facă publice.
Ce anume conțin aceste documente?
Scrisori. Și telegrame.
Corespondență ce prezintă detaliat relația ta cu înaltul comandament nazist.
Ce absurditate!
Într-o telegramă, din 1940,
se spune că te gândeai să contrazici public guvernul
și să te declari în favoarea păcii cu Germania,
rupându-te astfel de tatăl meu, regele.
În alta se spune că, în schimbul sprijinului tău,
guvernul german ți-a oferit o reședință în Spania,
unde să aștepți în liniște și siguranță sfârșitul războiului,
cât compatrioții tăi se jertfeau!
Am plecat în Bahamas, cum mi-a cerut guvernul britanic.
Da, ți s-a cerut să pleci în Bahamas din cauza părerilor tale!
Ești citat în aceste documente spunând că dorința de pace a führerului
concordă întru totul cu punctul tău de vedere!
Ești prea tânără ca să-ți amintești.
Eu, din păcate, nu.
Hitler și lacheii lui ne-au fost cândva prieteni.
Ca rege, eram devotat, cu pasiune, ideii
ca Anglia și Germania să nu mai fie niciodată dușmane,
după ororile Marelui Război.
Oamenii uită că nimic nu sugera cum se va schimba Hitler.
S-ar putea susține că noi am fost cei care au făcut din el un monstru,
refuzând să-i fim aliați.
Asta e ideea.
Oamenii adoptă poziții,
se dau mari și se felicită singuri pentru marea lor destoinicie.
Și care e urmarea? Un nou război grotesc!
Alte milioane de morți!
Când pentru mine conta doar pacea.
În acest spirit,
te rog să faci pace cu mine azi.
Elisabeta, britanicii sunt oameni cu judecată.
Nu vor crede niciodată aceste acuzații la adresa mea.
Vor respinge aceste documente drept ceea ce și sunt,
zvonuri neîntemeiate și propagandă germană.
E totul în regulă?
- Pot să-ți cer o părere? - Sigur că da!
Despre ce?
Despre iertare.
Doamne! Acum ce-am mai făcut?
Nu tu.
Unchiul David.
- Cred că e timpul să fie iertat. - Ești nebună?
- Nu poți să-l ierți pe omul acela! - De ce nu?
Ce a făcut țării ăsteia...
Atunci erau alte vremuri.
Mi-a explicat totul.
Sunt sigur de asta!
Philip!
Iertarea e foarte importantă pentru mine.
Nu spun asta prea des, așa că poate, dacă o fac acum,
o vei lua în serios.
Invită-l... pe Tommy Lascelles să-ți facă o vizită.
Poftim?!
Și spune-i ce măsuri vrei să propui.
- Nu merge să-l tot chem! - De ce nu?
În primul rând, s-a pensionat.
Atunci fă-i tu o vizită, neoficială. La un vin de Xeres sau la un ceai.
Sau niște sânge de om... Știu eu ce bea monstrul ăla?
Și întreabă-l de unchiul tău.
I-a fost secretar personal cât a fost rege.
Știe tot ce e de știut.
- Maiestate! - Tommy! Te deranjez foarte tare?
- Ești în plină bătălie! - Da, doamnă.
Nu spune nimic!
Da, uniformele astea...
- E în secolul al XIX-lea? - Da.
Acela e stindardul ducelui de Wellington.
Foarte bine, doamnă!
Deci e bătălia de la Waterloo.
Salamanca.
Și ei?
Soldații lui sir Edward Pakenham, Divizia a treia Infanterie.
Fermecători! Făcuți la comandă?
I-am primit cadou.
De la bunicul domniei voastre, pe când îl slujeam.
- Mergem, doamnă? - Da.
Voi face propunerea ca ducele de Windsor să fie reacceptat în viața publică.
Și, ca exemplul unei creștine într-o țară creștină,
să fie iertat.
Maiestate, asta ar fi...
după părerea mea... o greșeală.
De ce?
Înainte să decideți,
cred că ar trebui să dețineți toate datele.
- Am citit Dosarele Marburg. - Și eu.
Am spus „toate datele”.
- Vrei să spui că mai sunt și altele? - Da.
Ducele de Windsor a arătat clar cui îi este loial, de cum a devenit rege.
A adunat în jurul lui curteni dintr-un soi nou,
oameni precum Carl, ducele de Saxa-Coburg, nazist vestit.
I-a împărtășit ducesei de Windsor documente secrete ale Aliaților
și credem că ea împărțea patul, mă iertați, doamnă,
cu ambasadorul german,
herr Ribbentrop.
Guvernul a fost silit să înceteze
să mai pună în caseta lui documente secrete și delicate.
Dar nu trebuia să ne facem griji, pentru că a urmat abdicarea.
Promisese să se retragă din viața publică,
însă acum știm că n-a avut deloc intenția asta.
Altfel, de ce au decis cei doi să-l viziteze pe Hitler în Germania?
Heil Hitler!
Führerul a etichetat călătoria lui drept vizită de stat neoficială.
Așadar, nu e deloc surprinzător că, în aceeași călătorie,
acasă la herr Hess,
a fost conceput planul.
Planul de a-l repune pe ducele de Windsor pe tronul Angliei,
trădându-l și detronându-l pe iubitul și regretatul vostru tată,
în schimbul accesului liber al trupelor germane în toată Europa.
S-a promis chiar că trupele germane vor înăbuși eventualele revolte coloniale.
Au avut loc vizite la școli de instrucție ale SS-ului
și la versiuni timpurii ale lagărelor de concentrare.
Bineînțeles,
ororile depline aveau să urmeze mai târziu.
Totuși, a făcut aceste vizite.
Să continui, doamnă?
Când un avion german s-a prăbușit în Belgia,
având la bord tot planul lui Hitler pentru invadarea Franței,
ducele și-a informat imediat prietenii naziști
că forțele aliate au recuperat, într-adevăr, aceste informații neprețuite,
astfel că Germania a avut timp să-și modifice planurile.
După mai puțin de o lună, Parisul a căzut sub ocupația germană.
Dar poate cel mai rău dintre toate
a fost faptul că ducele a informat guvernul german
că hotărârea lăuntrică a englezilor scade sub bombardamentele aeriene germane,
iar continuarea bombardamentelor,
adică a măcelăririi concetățenilor și foștilor săi supuși,
citez: „ar face ca în scurt timp Marea Britanie să fie gata pentru pace.”
Problemele lumii pot fi rezumate într-un cuvânt din cinci litere:
P-Ă-C-A-T.
Păcat!
Din Psalmul 58: „Cei răi sunt stricați încă din pântecele mamei lor.”
„Se rătăcesc de cum vin pe lume, rostind minciuni.”
Dumnezeu vă cercetează până-n străfundul sufletului.
Dumnezeu vede cum sunteți cu adevărat pe dinăuntru.
Pe dinafară poate că sunteți nobili, rafinați, cultivați,
oameni ai bisericii, cu reputație bună în comunitate,
dar e inima voastră departe de Dumnezeu?
Am avut răgaz să mă gândesc la cererea ta de a-ți sluji țara.
Eram dornică să te ajut
și, cântărind totul,
numărul anilor care s-au scurs
și afecțiunea pe care ți-o port personal
au vorbit în favoarea ei.
Dar?
Dar, luând în calcul totul,
voi refuza.
Sunt sigură că nu trebuie să-ți aduc aminte
că acordul încheiat după abdicare prevede
că ți se permite să te întorci în Regatul Unit doar cu voia
și la invitația suveranului.
Da...
Mă aflu în imposibilitatea de a acorda această permisiune.
Cine ți-a picurat otrava asta în minte? Mama ta?
Nu.
Tommy Lascelles?
- Mi-am formulat singură părerea. - Dar n-ai nicio părere proprie!
De asta sunt toți încântați de tine.
Eu am fost ultimul pe tron cu păreri proprii
și de aceea am fost alungat.
Foarte bine!
Voi pleca.
Dar vreau să te întreb ceva.
Cine a adus mai multe daune monarhiei?
Eu, cu firea mea voluntară, sau voi, cu lipsa voastră de omenie?
Toți ne-am prefăcut orbi și surzi la cele ce se spuneau despre tine.
Am respins totul ca pe niște invenții,
ca pe niște bârfe răutăcioase, dată fiind hotărârea ta de a abdica.
Dar, când a ieșit la lumină adevărul...
Adevărul!
El desfide chiar și învățăturile principale ale creștinismului!
Îmi e absolut imposibil să te iert, dar întrebarea e:
cum poți tu să te ierți?
Cum a fost călătoria?
Domnule!
- Ce face ducesa? - Alteță!
Domnule!
- Bună dimineața, domnule! - Bună dimineața!
- Bună dimineața, domnule!
- Bună dimineața!
Avem undă verde să facem public dosarul.
Mulțumesc, domnule.
Maiestate, reverendul Graham.
Maiestate...
Sunteți foarte amabil că-mi oferiți din timpul dv.
Luați loc, vă rog.
Dle reverend Graham...
v-am chemat azi pentru că...
aș vrea foarte mult să vă aflu părerea despre un lucru.
Doamnă...
Despre iertare.
Considerați că există anumite situații
în care omul poate fi un bun creștin
și totuși să nu ierte?
Învățăturile creștine spun foarte clar că nimeni nu e mai prejos de iertare.
Murind pe cruce, însuși Iisus i-a cerut Domnului să-i ierte ucigașii.
Așa e.
Dar...
Nu trebuie să uităm cuvintele Lui.
„Nu știu ce fac.”
Acea iertare a fost condiționată.
Adevărat, dar tot a iertat.
Dumnezeu ne iartă pe toți. Cine suntem noi să-I respingem exemplul?
Simpli muritori!
Toți suntem muritori, e soarta noastră, dar nu trebuie să fim muritori necreștini.
Soluția pentru incapacitatea de a ierta:
omul cere să fie el însuși iertat, cu smerenie și sinceritate,
și se roagă pentru cei pe care nu-i poate ierta.
Spui una pentru mine?
- De data asta, nu. - Hai, pune-mi o vorbă bună!
Știm toți că barosanul de sus te ascultă, că doar ești capul bisericii lui.
Ești beat!
- Sunt. Nu neg. - Dă-te jos!
Dar tovarășii mei de băutură din seara asta sunt mult mai beți.
- Ai vrea să ghicești cine? - N-aș îndrăzni.
Scumpa... scumpa...
scumpa ta mamă a fost unul!
Cum?!
Iar Tommy Lascelles, celălalt.
- Nu se poate! - Ba da!
Știu. Oribilă idee, dar...
am convenit toți trei să ne ignorăm neînțelegerile istorice,
ca să sărbătorim unicul lucru bun pe care îl avem în comun.
Anume?
Pe tine.
Și modul eroic în care l-ai dat afară azi pe neghiobul acela infam,
cu coada între picioare.
- N-a fost deloc un act eroic. - Ba absolut eroic!
Și nici măcar o clipă
să nu începi cu chestia că e un eșec al creștinismului!
- Dar așa e. - Ba nu e!
Ți-ai protejat țara
și ai protejat reputația familiei tale.
În plus, ai reușit să-l împiedici pe Satana să intre în grădina raiului.
În ochii oricui, asta e munca lui Hristos.
Așa că ai o medalie de la Iisus.
Și o medalie de la mine.
Ce faci?
- Nu! - Ba da.
- Nu! - Ba da, iubito!
- Hai încoace! - Nu!
Subtitrarea: Anacaona Sonetto