PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Bohužel je to pravda.
Jeho královská Výsost se snažila.
A, ačkoli přání Jejího Veličenstva, aby její syn jako první dědic trůnu
navštěvoval normální školu, je chvályhodné,
a nás těšilo mít Jeho královskou Výsost v Cheamu...
neměli bychom si nalhávat, že to bylo zcela úspěšné.
Děkuji.
Tisk o něm píše téměř každý den.
Ostatní chlapci o něm čtou v novinách.
Vídají jeho detektiva.
Děláme, co můžeme, ale...
chlapci v tomto věku umí být krutí.
Pravdou je, že Jeho královská Výsost je jiná.
A nejen kvůli tomu,
kým je a kdo jsou jeho rodiče.
Je neobvykle stydlivý. Citlivý.
Choulostivý.
Takže ptáte-li se mne, na jakou školu by dle mého profesionálního názoru
měl jít nyní...
Ano, ptám.
Řekl bych, že Eton College je ideálním řešením.
Máte ji hned za dveřmi.
Podívej, Charlesi!
Budeš nám mnohem blíž.
O víkendu jen přeběhneš kopec a budeš s námi.
A vyspíš se ve své posteli.
Musím se zeptat tatínka, ale určitě bude souhlasit.
Drahý strýčku Dickie.
Maminka říkala, že jako další školu mi vybrali Eton College.
Musím říct, že se mi velmi ulevilo a teď se moc těším.
Chodit na Eton mi dává jasný smysl.
Nemýlím se, když píšu, že jsi tam chodil také?
Já v Etonu nikdy nebyl.
Trýznil mne obzvlášť nudný domácí učitel,
načež mě poslali na námořní školu v Osborne.
Takže ti Eton velmi závidím.
Užiješ si tam spoustu zábavy.
A dovoluji si navrhnout setkání s Arthurem Cunninghamem,
krejčím toho nejlepšího krejčovství v Savile Row.
- Pane. - Je to ten poloviční?
- Ano, pane. - Také známý jako?
- Etonský uzel. - Etonský uzel.
Vytáhnout manžety.
Ramena o trochu výš.
Ano, pane. Šest milimetrů.
A palci urovnáme klobouk.
Etonský oblek.
- Jaká je další velikost? - Pět, pane.
Pět?
- Pět. - Pět.
Bílý dres.
Nadechnout.
V pořádku.
Děkuji.
- Nezvedne toto náladu? - Ano!
A poslední úprava.
Ano!
PATER FAMILIAS
Gratuluji, pane!
- Výborně! - Děkuji.
Vyhráli jsme o půl délky, což je námořní ekvivalent prsou.
- Těsně! Spálil sis čelo. - A to jsi neviděla mé nohy.
- Děkuji. - Nepochybně jsme odstartovali pozdě.
Ale na poslední značce jsme to stáhli.
Což je námořnický ekvivalent posledního furloku.
Furlongu!
Po večeři by ses měl stavit u Charlese.
Ukázat mu trofej? Dobrý nápad.
Ne. Pochválit mu jeho uniformy.
- Jaké uniformy? - Ty do Etonu.
O čem to mluvíš? Charles půjde na Gordonstoun.
- Ne nutně. - Ale ano, nutně.
- Není to vytesané do kamene. - Dej mi kladivo a dláto a já to vytesám.
- Philipe. - Gordonstoun je to pravé.
Bez přehánění říkám, že mě ta škola naučila a naučí i jeho.
V Etonu se o sobě nic nenaučí.
Ano, ale přežil by a mohlo by se mu tam dařit.
Nebo by se i z něj stal zženštilý mazánek, co se počůrává,
jako celá britská vyšší vrstva.
Vaše Veličenstvo, Vaše královská Výsosti.
Podle Dickieho je to to pravé.
- Jemu do toho nic není. - Má pro Charlese slabost.
- Dopisují si. - Odkdy?
- Co ví, že je Charles nešťastný. - Ať se do toho neplete.
To prostě Dickie dělá.
Byla by zrada nechat našeho syna na Etonu.
Půjde na Gordonstoun a tečka.
No dobrá, když si tím jsi tak jistý.
- Jsem. - Tak ty uniformy vrátíme.
- Pro mě za mě je můžeš spálit. - Ale Charlesovi to řekneš ty, ne já.
- Dobře. - Děkuji, Jamesi.
Skotsko mám rád, ale není to moc daleko od domova?
- Ne. - A nebude pro vás nepříjemné
- jezdit tam za mnou na návštěvu? - Vůbec ne.
Už jsem se rozhodl, že tam pro tebe budu létat za odměnu.
Ale nebudu ti lhát.
Když jsem se dozvěděl, že půjdu na Gordonstoun, cítil jsem se jako ty.
Mizerně.
Chtěl jsem zůstat doma s mou drahou, milovanou sestrou.
Chtěl jsem snazší, měkčí cestu.
Ale aby člověk pořádně dospěl,
musí se dostat daleko od těchto nesmyslů.
Chceš povědět velké tajemství?
Prosím.
Tohle... není skutečný svět.
Johne. Vyhoďte je.
Můžeš si vzít můj starý svetr. Uniforma se vůbec nezměnila.
Provlékni hlavu.
To je první lekce.
Nejsme to, co nosíme, co se třpytí.
Povaha je to, co nás definuje.
Tady.
ZÁMEK WOLFSGARTEN, NĚMECKO, 1934
Nebudeš ho do školy vyprovázet jako na pohřeb.
Samozřejmě.
Člověk může být připraven na nevyhnutelné.
Když bezpečně přistaneme, převleču se.
Celá tvá sestra.
Uvidíme se brzy!
Ano, jsem Řek.
Pojďme. Ať je to rychle za námi.
Proč jsme to udělali?
Nesnáším létání. Měli jsme jet vlakem.
Chyť mě za ruku.
Bude to dobré. Podívej se na mě. Je to jen vzduch.
Ano.
- To je nádhera! - Mrzne!
Proč jsem nemohl zůstat v Německu...
a chodit do školy tam?
protože pro otce je důležité, aby tě vzdělával génius.
A protože Dr. Hahn je Žid, nebylo možné zůstat v Německu.
Fajn. Ale proč si ten génius vybral Skotsko?
Vaše královská Výsosti.
- Kdo je to? - Nějaký cizinec.
- Jak se jmenuješ? - Philip.
Jak dál?
Prostě Philip.
Hej! Zpátky do práce!
Philipe! Pojď!
Den D začal na londýnském letišti,
kde vévoda z Edinburghu překvapil prince Charlese
rozhodnutím, že s ním do školy odletí.
Vskutku moderní způsob chození do školy.
Letadlem, pilotovaným vlastním otcem,
v tento nejdůležitější den pro našeho budoucího krále!
- Vítejte! - Můj milý Dr. Hahne.
- Vítejte doma. - Jsem rád zpět.
Pan Tennant, vedoucí ročníku.
- Vaše královská Výsosti. - Těší mě.
- Dobrý den, chlapci! - Dobrý den, pane.
- Vaše královská Výsosti. Vítejte. - Děkuji.
Tato škola proudí vašemu otci v žilách.
Byl jedním z prvních zdejších žáků.
- Pomáhal to tu vybudovat. - Ano, postavil jsem zeď.
Ano. Od dob vašeho otce se věci trochu změnily.
Ale ne ty důležité.
Principy zůstaly nezměněny.
- To je dobře. Nevyměkli jste. - Ne!
Nechci ho rozmazlit v nějakém luxusním hotelu.
- Tudy, princi Charlesi. - Pane!
- Pane!
- Víte, jak je to tu drsné? - Jak se cítíte tak daleko?
Tak dobrá. Děkuji.
Je to pro něho dobré, pane?
Je to pro něj ta pravá škola?
Toto byla ložnice vašeho otce. Dokonce dostanete jeho starou postel.
- Chlapci. - Dobrý den.
Simon Harper, vedoucí pokoje.
Simon vám vysvětlí pravidla.
Dostanete místo u okna, Vaše Výsosti.
Tak mu neříkejte. Je to Charles.
Ano, pane. Charles.
Děkuji. To je nesmírně milé.
Toto je Geddes.
Charlesi.
Toto je Gilkinson.
Vrací se vám vzpomínky, pane?
- Ano. - Doufám, že ty šťastné.
To je Griffiths.
Ty nejšťastnější. Kdo je tohle?
Královský detektiv.
Palác na něm trval. Kdyby obtěžovali novináři.
Jde o to, aby se postaral sám o sebe.
Žádný strach. Víme, co se od nás čeká.
Vévoda nemeškal a zapsal prince Charlese
na obávanou každoroční výzvu,
známou zkoušku výdrže a odhodlání
v nehostinné Skotské vysočině.
V Gordonstounu se kondice cení stejně jako studijní výsledky.
Princi dá zajisté pořádně zabrat
tamní fyzicky vyčerpávající režim.
Jistě je to místo, které z mladého prince
udělá muže připraveného na službu své zemi.
Nejde zavřít. Je rozbité.
- Ale prší sem. - Je rozbitý rám, idiote.
- Co to děláš? - Posouvám postel.
- Vrať ji! - Vždyť mi mokne povlečení.
Vrať ji, nebo tě nahlásím.
Zhasnout!
Rychleji!
Dělejte, kluci.
- Ven! - Pospěšte! Honem!
- Jdi mi z cesty! - Jdeme!
- Rychle! - Vstávat!
Vaše královská Výsosti.
Pohyb.
Co se stalo?
Mrzne.
Jen počkej na ledovou sprchu. Dělej!!
Ještě jedno kolo!
Fajn. Tak do toho!
Jdeme.
Hej, slez dolů.
Není to dobrovolné. Tenhle úkol je přidělený.
Je to fyzická práce.
Když to tu chce Hahn přestavět, ať si na to najme personál.
Personál.
- Myslíš, že jsi lepší než my? - Ve skutečností vím, že jsem.
Dávej pozor. Hej. Tohle bude dobré.
Nějaký křížený evropský hrabě?
Vlastně princ.
Víme toho o tobě hodně.
Tvoje sestry jsou nacistky.
Tvůj otec od tebe dal ruce pryč, aby mohl být se svou děvkou v Paříži.
V Monaku.
Tvá matka je slabomyslná, zavřená někde v ústavu.
Ty nejsi nikdo a tu práci uděláš.
Proč? Protože to, sakra, říkám.
Padej!
Tady!
Posaďte se.
Jim si začal.
Chápu nespravedlnost.
Oba jsme vyhnanci.
Oba jsme oběti a já chápu váš hněv.
Ale na své současné cestě
bude svět plný hněvu a brzy bude zničen.
Takže zde, daleko od toho šílenství, postavíme novou cestu.
Novou školu. Novou filozofii. Nový étos.
Svět potřebuje spasitele.
Generaci pozoruhodných mladých mužů,
kteří hodili vztek za hlavu,
kteří přijali bolest a svůj boj.
Všichni muži musí vkročit do neznáma.
Jedině tam, kde byla zničena nenávist, vztek
a vlastní ego, začíná naše spása.
Nemůžu tu zůstat. Všichni jsou naprosto šílení.
Louisova svatba připadá
na tvé semestrální volno.
Don tam chce letět.
Řeknu, že nepojedu, a můžeš zůstat u mě
v Německu.
- Jen my dva? - Asi.
Co to znamená?
Já ti to neřekla. Jsem v očekávání.
Očekávání čeho?
- Maličkého. - Zase?
Nebuď takový. Musíme zaplnit zámky.
A Herr Hitler nás nabádá mít co nejvíc dětí.
Jak Německo poroste, bude potřeba víc vojáků.
Haló?
Idiote!
Myslel jsem, že sem přijedu a uvidím, jak ses tu aklimatizoval.
Máš tu nějaké kamarády?
Jednoho. Asi.
I když mu někdy špatně rozumím.
Ano, slyšel jsem, že přijali i místní hochy.
Charlesi.
I když jsem si s tvým otcem blízký, nejsem tvůj otec.
To, co máš pocit, že bys mu nemohl ukázat nebo říct,
protože si myslíš, že by ho to mohlo rozzlobit...
- Ano. - Či dokonce zklamat...
To všechno můžeš říct mně
a být si jistý, že to nikdy nikomu neřeknu.
- Nikomu na světě. - Ano.
Charlesi, jestli tu nejsi šťastný, musíš mi to říct,
a já se o to postarám.
Hlupáku!
Co děláš tady? Proč nejsi oblečena k večeři?
- Musím s tebou mluvit. - O čem?
Můžeš zavřít dveře?
Rozhodla jsem se, že Charlese odvezeme z Gordonstounu domů.
Rozhoduj si, co chceš. Zůstane tam.
Dickie říkal, že je tam nešťastný.
Dickie je hlupák, plete se do věcí a nic neví.
Pozná nešťastné dítě.
A Charles je podle všeho nešťastný.
Trápí se od chvíle, co vstane,
až do chvíle, kdy jde spát.
Víš, jak tam tomu říká? „Peklo na zemi, Colditz s kilty.“
- O tom nechci diskutovat. - Budeš muset.
Nejen proto, že je to tvůj syn. Také je to budoucí král.
Šikanované děti jsou poznamenané na celý život.
A z takových dětí jsou zničení dospělí.
Na něčem jsme se dohodli.
Na tom, že bude zajištěna
jistá úroveň rovnosti v našem manželství.
Já rozhodl, že Charles půjde na Gordonstoun.
Teď ne!
A to by bylo v pořádku pro všechny naše ostatní děti.
Ale Charles je budoucnost Koruny
a ve jménu Koruny a jako jeho matka
jsem se rozhodla ho z Gordonstounu odvézt domů,
do Etonu, do Windsoru, kam patří.
Vždycky všechno můžeš svést na Korunu.
Ano, můžu. A Svedu.
Pak by sis měla vzpomenout, co jsi mi všechno slíbila
a na to, co porušením můžeš způsobit Koruně.
Charlesovo vzdělání...
je má zodpovědnost.
Tvoje je dodržet slovo
a udržet si manžela.
- Charlesi. - Dobrý den, pane.
Připravujete se na výzvu?
Ano.
Letošní cenu bude předávat vévoda z Edinburghu.
Já vím.
Mluvil se mnou o velkém významu té výzvy.
Výzva je jednou z velkých tradic této školy, ale je náročná.
Myslíte, že to nezvládnu?
Fyzická výdrž je jen jednou z cest k sebeurčení.
Tato škola je sama o sobě vaší výzvou vzhledem k tomu, kdo jste.
I váš otec bojoval.
Zažíval jiné obtíže. Obrovské obtíže a velkou bolest.
Ale nikdy se nevzdal a pak, s pomocí, zvítězil.
Myslím, že se výzvy stejně zúčastním, pane.
Můj otec to asi očekává.
- Pohyb! - Dělejte!
- Honem! - Podej mi ruku!
Nahoru!
- Dělej! - Pomoz mi!
- Nahoru! - Tys myslel, že to nechám být?
- Pomoz mi! - Philipe!
- Jsi v pořádku, Jime? - Dobře mu tak!
Neočekávám, že budete vycházet s každým.
Od všech žáků očekávám, že budou odpovídat platónským ideálům,
přít se bez hádání, hádat se bez podezírání,
podezírat bez pomlouvání.
- Pane. - Vy a James
dostanete úkol. Společně postavíte hlavní bránu.
Na mou obranu...
Myslím, že jsme všichni viděli, jak jednáte na svou obranu.
Děkuji.
A za trest musíme společně stavět zeď o semestrálních prázdninách,
- místo abych jel za tebou. - Dr Hahn včera volal.
Nechá tě ve škole přes prázdniny,
aby ses zklidnil. Souhlasila jsem.
- Máš to na dlouho? - Vystřel! Co že jsi?!
Takže budu muset letět na tu svatbu.
Ale je v Londýně.
Ano. Volám z letiště.
Promiň, ale musím jít.
Ty se zklidni a chovej se slušně. To mi zvedne náladu.
Hej!
Šmejde!
Philipe!
Máš jít za Hahnem!
Pospěš!
Po tom, co odletěli z Kolína,
nemohli kvůli špatnému počasí přistát v Bruselu.
Při pokusu přistát v Ostende...
Bohužel...
Bohužel všech 12 lidí zahynulo.
Dvanáct.
Včetně čtyř členů posádky.
Ale čtyři členové posádky plus Cecilie, Don, Ludwig a Alexander, to je osm.
Také matka velkovévody,
sestra, Joachim Freiher Reidesel.
Jedenáct.
A vaše sestra Cecilie musela během letu začít rodit.
V troskách byl nalezen novorozenec.
Přípravy...
Kde je?
Philipe! Kde jsi?
Philipe!
No tak, Philipe!
Philipe!
- Tady, Dr. Hahne! - Je na jezeře!
Honem!
Pane!
Běžte domů!
Zpátky do školy!
Dej mi tu lucernu.
Ty taky.
Vlak odjíždí z Inverness zítra ve 4:45.
Pojedeš jím.
Z Londýna poletíš do Berlína a pak do Darmstadtu s tvým strýcem,
na pohřeb tvého švagra,
tvých synovců a tvé sestry.
Nebude to snadné.
Ale až se vrátíš, my budeme tvá rodina.
Škola bude tvůj domov.
A teď pojď!
Buď silný!
Philipe!
Philipe.
Jdeme.
Pojď, Philipe.
Maminko? To je Philip.
Tvůj syn.
- Divím se, že ses odvážil přijít. - Otče!
Nebýt Philipa a jeho nedisciplinovanosti,
nenasedla by do toho letadla.
Je to pravda, že, chlapče?
To kvůli tobě tu pohřbíváme mé milované dítě.
- Tatínku. - Odveďte ho odsud.
Možná ho teď nenávidíš...
ale jednoho dne, dá-li Bůh, se staneš sám otcem.
A zklameš, tak jako všichni rodiče, a budeš nenáviděn.
A poznáš, jaké je to modlit se za odpuštění od vlastního syna.
Philipe. Kam jdeš?
Dovnitř.
Asi potřebuje pomoc, pane.
Ne dokud o ni nepožádá. Jedeme.
- Pane? - Pohyb!
Tady je.
Pomoc.
Nahlas.
Potřebuji... pomoc.
Nuže...
Pojďme.
Chlapci.
- Dobrá. - Hoši.
- Tři, dva... - Do toho.
- ...jedna! - Zvednout!
Opatrně.
Stát. Dozadu.
Jo.
Výborně, hoši.
Ty taky, Philipe.
Výzvě, která vás čeká, čelí každý student Gordonstounu.
Trasa má 30 kilometrů.
Jste studenty Gordonstounu a čeká se od vás, že si s výzvou poradíte.
Plus est en vous, pánové. V každém z vás je víc.
- Běžte! - Cože?
Běžte!
- Pospěš, Charlie! - Honem!
- Charlesi! - Dohoňte je! Rychle!
Honem!
Pospěšte!
Nech to být.
Běž.
- Dobrý den, pane. Vítejte zpátky. - Je mi potěšením.
Jak si vede?
Všichni by měli být zpátky ve dvě hodiny.
Grater. Hadden.
- Cann. - Pardon, pane.
Nic se neděje. Pickering. Griffiths.
- Je tu Charles? - Podívám se.
- Kde je Charles? - Ztratili jsme ho. Už celkem brzy.
Geddesi. Všichni se hned převlečte!
Děkuji.
- Pan Peacock, vedoucí pro studium. - Těší mě.
A konečně, tým B.
Měli bychom začít s udílením.
Ještě deset minut.
Zajisté.
Charlesi?
Tak to by stačilo. Začneme.
Mnohokrát děkuji.
Mám radost, že tu dnes jsem
a velmi mě těší, že tu vidím tolik šťastných, zdravých, krásných tváří.
Tato výzva je unikátní zkouškou.
Účastníci, kteří ji dokončí, prokážou ohromnou zdatnost, výdrž
a především...
a především odvahu.
Étosem Gordonstounu
je upřednostnit komunitu nad jedincem...
tým nad hvězdou.
A tak je mi velkým potěšením předat tuto krásnou trofej,
Pohár vévody z Edinburghu, vítěznému týmu,
kterým se stal tým C.
Vedený Simonem Harperem.
Tak tam jen tak neseďte, hoši! Pojďte si pro ni.
Výborně! Šikovní chlapci.
Pokud máš špatný pocit
z toho, jak dopadla dnešní výzva...
tak pro mne to nic neznamená.
Chápu, že tento druh fyzických zkoušek nemáš v krvi.
Ale prokázal jsi velkou odvahu a odhodlání.
Nedělej si s tím hlavu.
Ať už cítíš stud nebo ne, mohu tě ujistit,
že to není nic ve srovnání s tím, jak se já cítil ve tvém věku
kvůli tomu, co jsem udělal.
Mé milované sestře.
Cecile. Nenáviděla létání.
Hnusilo se jí, bála se ho.
Vždy se oblékala do černého, když letěla, na svůj vlastní pohřeb.
Jde o to, že Kurt Hahn a tato škola mě napravila,
zocelila mě. Charlesi...
Bolest a boj je dar, Charlesi.
Musíš si sáhnout na dno.
Když na sobě teď zapracuješ, ulehčí ti to budoucnost.
Ale musíš se trochu zocelit, na to, co tě čeká.
Neboj, je to jen vzduch.
Vím, že toho je v tobě víc, Charlesi.
Musíš být silný a najít to.
Je to jen vzduch!
Ať jde sem dozadu.
Nebuď takový zatracený slaboch!
Charlesi, v pořádku.
- Vypadni! - Charlesi!
V pořádku.
Tatínku!
- Tatínku! - Anne, drahoušku!
Jak se má moje milovaná holčička?
Tady jsi, Charlesi.
Copak jsi dělala? Něco hezkého?
- Stýskalo se mi, tatínku. - Mně taky.
Chyběl jsem ti víc než ty mně?
Pojďme dovnitř.
Tak pojďme. Šup, šup.
- Přidej, tatínku! - Už běžím!
Děkuji.
- Musíš být po takové cestě hladový. - Jsem.
Mám ti udělat sendvič?
Dobrý den, Martine.
PRINC CHARLES V GORDONSTOUNU ZŮSTAL DALŠÍCH PĚT LET.
POZDĚJI TO POPSAL JAKO „VĚZENÍ“ A „NAPROSTÉ PEKLO“.
KDYŽ SE SÁM STAL OTCEM,
POSLAL CHARLES SVÉ SYNY NA ETON COLLEGE.
Překlad: Magda Bělková