EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Det er desværre sandt.
Hans Kongelige Højhed har haft det svært.
Selv om Hendes Majestæts ønske om, at hendes søn er arving til tronen
og skal gå i en normal skole, er prisværdigt,
og vi var glade for at have Hans Kongelige Højhed på Cheam...
Vi bør ikke bilde os selv ind, at det kun var en succes.
Tak.
Pressen har historier om ham på daglig basis.
De andre drenge læser om ham i aviserne.
De ser hans vagt.
Vi gør, hvad vi kan, men...
...drenge i den alder kan være onde.
Sagen er den, at Hans Kongelige Højhed er anderledes.
Og ikke kun på grund af,
hvem han og hans forældre er.
Han er usædvanligt genert. Følsom.
Sart.
Så hvis De spørger mig, efter min professionelle mening,
hvor han bør gå i skole...
Det gør jeg.
Jeg vil mene, at De har den perfekte løsning i Eton College.
Lige uden for døren.
Se her, Charles!
Du vil være meget tættere på os.
I weekenden kan du bare løbe op ad bakken, og så er vi her alle.
Og du kan sove i din egen seng.
Jeg må spørge far, men han er nok enig.
Kære onkel Dickie.
Mor sagde, at hun har valgt, at jeg skal gå på Eton College.
Jeg var meget lettet og er nu også ganske begejstret.
Det giver mening at skulle gå på Eton. Har jeg ret i, at du også gik der?
Jeg gik aldrig på Eton.
Jeg blev plaget af en særligt kedelig privatlærer derhjemme
og blev så sendt på Naval College i Osborne.
Så jeg misunder dig noget så forfærdeligt Eton.
Du vil opleve en masse morskab der.
Og må jeg foreslå en herreudflugt for at møde Arthur Cunningham,
cheftilskærer for Savile Rows bedste skrædder?
-Sir. -Two in the hand-knude?
-Ja, sir. -Også kendt som?
-Eton-knuden. -Eton-knuden.
Stræk armene.
Lidt højere på skulderen.
Ja, sir. 6 mm.
Og vi placerer hatten korrekt med tommelfingrene.
Eton-jakkesættet.
-En størrelse op? -38, sir.
38?
38.
Hvid.
Træk vejret ind.
Godt.
Tak.
-Hjælper det ikke på humøret? -Jo.
En sidste detalje.
Lige præcis.
Tillykke, sir.
-Godt gået. -Tak.
Vi vandt med en halv længde, svarende til en nautisk snude.
-Længder. Du har forbrændt panden. -Du skulle se mine ben.
-Tak. -Vi kom sent af sted.
Men klarede den ved sidste markering.
Altså de sidste 200 metre.
Meter!
Kig til Charles efter maden.
Og vise ham trofæet? God idé.
Nej, rose ham for uniformerne.
-Uniformer? -Til Eton.
Charles skal da på Gordonstoun.
-Ikke nødvendigvis. -Jo.
-Det er ikke hugget i sten. -Giv mig en hammer og mejsel.
-Philip. -Han skal på Gordonstoun.
Den skole gjorde mig til, hvad jeg er, og kan gøre det for Charles.
-Han lærer intet om sig selv på Eton. -Men han vil måske trives.
Eller blive et til skvattet, forvænt fjols som resten af overklassen.
Deres Majestæt, Deres Kongelige Højhed.
Dickie mener, det er et godt valg.
Det vedkommer ikke Dickie.
-De skriver sammen. -Siden hvornår?
-Da han hørte om Charles' vemod. -Han bør ikke blande sig.
Det er, hvad Dickie gør.
Vi svigter vores søn, hvis vi lader Eton tage ham.
Han skal på Gordonstoun, færdig slut.
Fint. Hvis du er så meget imod det.
-Det er jeg. -Vi returnerer uniformerne.
-Brænd dem. -Men du må fortælle Charles det.
-Fint. -Tak, James.
Jeg synes om Skotland, men er det ikke langt væk hjemmefra?
-Nej. -Og så ubelejligt.
-Hvis I skal besøge mig der? -Nej. Slet ikke.
Jeg flyver dig selv derop som en lille overraskelse.
Men jeg vil ikke lyve for dig.
Da jeg skulle på Gordonstoun, havde jeg det på samme måde som dig.
Elendigt.
Jeg ville blive hjemme hos min yndlingssøster.
Jeg ville have den lettere udvej.
Men for at blive rigtigt voksen skal du væk fra alt dette vås.
Vil du høre en hemmelighed?
Gerne.
Det her... er ikke den virkelige verden.
John. Fjern dem der.
Du får min gamle sweater. Uniformen er stadig den samme.
Stik hovedet igennem.
Det er den første lektion.
Vi er ikke vores tøj eller alt det glitrende.
Indstillingen definerer os.
Herinde.
SCHLOSS WOLFSGARTEN, TYSKLAND 1934
Du flyver ham vel ikke i skole påklædt til en begravelse?
Selvfølgelig. Man må være klædt på til det uundgåelige.
Lander vi sikkert, skifter jeg.
Hun er din søster.
Vi ses snart.
Ja, jeg er græker.
Kom så. Så får vi det overstået.
Hvorfor gjorde vi det?
Jeg hader at flyve. Vi skulle have taget toget.
Ræk mig din hånd.
Bare kig på mig. Det skal nok gå. Det er bare luft.
Ja.
-Hvor er det smukt. -Det er hundekoldt.
Kunne jeg ikke være blevet i Tyskland og gået i skole der?
Far mente, det var vigtigt, at du blev undervist af et geni.
Og da dr. Hahn er jøde, kunne det ikke blive i Tyskland.
Fint. Men hvorfor valgte geniet Skotland?
Deres Kongelige Højhed.
-Hvem er det? -En udlænding.
-Hvad er dit navn? -Philip.
Philip hvad?
Bare Philip.
Tilbage til arbejdet.
Philip. Kom så!
Den store dag startede i Londons lufthavn,
hvor Hertugen af Edinburgh overraskede prins Charles
ved at flyve ham i skole.
Den er den moderne måde at komme i skole på.
Via en flyvemaskine fløjet af hans far
på denne meget vigtige dag for den fremtidige konge.
-Velkommen. -Kære dr. Hahn.
Velkommen hjem.
Hr. Tennant, rektoren for Charles' årgang.
Deres Kongelige Højhed.
-Godmorgen, drenge. -Godmorgen, sir.
-Deres Kongelige Højhed. Velkommen. -Tak.
Deres far har denne skole i blodet.
Han var en af de første elever her.
-Han var med til at bygge stedet. -Ja. Jeg byggede den mur.
Det har ændret sig lidt siden Deres fars tid.
Men ikke det vigtige.
Principperne er uændrede.
-Godt. Du er ikke blevet blød. -Nej!
Han skal ikke forkæles på et luksushotel.
-Herhen, prins Charles. -Sir.
Sir!
Er De forberedt på, hvor hårdt det bliver?
Godt. Tak.
Er det her godt for ham, sir?
Er det den rette skole?
Det var Deres fars sovesal. De har endda fået hans gamle seng.
Hej, drenge.
Simon Harper, formynder for sovesalen.
Simon lærer Dem reglerne og sørger for Dem.
De har fået vinduet, Deres Kongelige Højhed.
Kald ham ikke det. Bare Charles.
Ja, sir. Charles.
Tak. Det er yderst venligt.
Det her er Geddes.
Charles.
Det her er Gilkinson.
Kommer alle minderne tilbage, sir?
-Ja. -Gode minder, håber jeg.
Det er Griffiths.
De bedste. Hvem er det?
Den kongelige vagt.
Hoffet insisterede. Hvis pressen trængte ind.
Drengen skal jo lære at klare sig selv.
Bare rolig. Vi ved, hvad der forventes af os.
Hertugen meldte straks Prins Charles til Gordonstouns famøse Årlige Udfordring,
som er berygtet for at afprøve udholdenhed og beslutsomhed
i det barske skotske højland.
På Gordonstoun værdsættes motion lige så meget som akademisk dygtighed.
Prinsen skal nok blive udfordret af det krævende fysiske program.
Det er stedet, der kan gøre den unge prins til en mand, som kan tjene sit land.
Det vil ikke lukke. Det er i stykker.
-Der kommer regn ind. -Rammen er i stykker, idiot.
-Hvad laver du nu? -Flytter sengen.
-Flyt den tilbage. -Men lagenet bliver vådt.
Så indberetter jeg dig.
Sluk lyset.
Hurtigere!
Kom så, drenge.
Skynd jer. Bliv nu færdige!
Fjern dig!
Kom så!
-Fart på! -Op med dig.
Deres Kongelige Højhed.
Flyt dig.
Hvad er der galt?
Det er hundekoldt.
Vent, til du skal under den kolde bruser. Kom så!
En omgang til!
Godt. Kom så.
Kom.
Hallo. Kom herned!
Det er dit tildelte arbejdsprojekt.
Det er fysisk arbejde.
Vil Hahn have stedet genopbygget, må han betale personalet.
Personalet.
-Tror du, at du er bedre end os? -Det ved jeg, at jeg er.
Hold udkig. Det her bliver godt.
En bastard af en europæisk greve?
Prins faktisk.
Vi ved alt om jer.
Dine søstre er alle nazister.
Din far har frasagt sig dig for at være sammen med sin tøjte i Paris.
Det er Monaco.
Din mor er en sindssyg mongol, som er låst inde på en galeanstalt.
Du er intet, og du skal udføre arbejdet.
Hvorfor? Fordi jeg siger det.
Fjern dig!
Her.
Sæt dig ned.
Jim slog først.
Jeg forstår uretfærdighed.
Vi er begge i eksil.
Begge ofre, og jeg forstår din vrede.
Men på verdens nuværende vej
vil den blive fyldt med vrede og snart gå i opløsning.
Så her, væk fra galskaben, må vi bygge en ny vej.
En ny skole. En ny filosofi. Et nyt værdisæt.
Verden har brug for redningsmænd.
En generation af bemærkelsesværdige unge mænd,
som har lagt vreden bag sig,
som tager smerten og kampen til sig.
Alle mænd må springe ud i det ukendte.
Der, og kun der, i udslettelsen af had og vrede...
...og ego... finder vi frelsen.
Jeg kan ikke blive her. De er alle sammen vanvittige.
Fætter Louis' bryllup finder sted i din skoleferie.
Don vil flyve.
Jeg siger, at jeg ikke vil med, og så kan du være hos mig i Tyskland.
-Kun os to? -Sandsynligvis.
Hvad betyder det?
Jeg har ikke fortalt dig, at jeg venter mig.
Venter på hvad?
-Et barn. -Igen?
Sig ikke sådan. Slottet skal jo fyldes op.
Og hr. Hitler opfordrer os til at få så mange børn som muligt.
Et voksende Tyskland skal bruge flere soldater.
Hallo?
Idiot!
Jeg tænkte, jeg ville komme og se, om du er faldet til.
-Har du fået nogen venner? -En. Tror jeg.
Selvom det kan være svært at høre, hvad han siger.
Ja, jeg hører, de har lukket lokale drenge ind.
Charles.
Selvom jeg er tæt på din far...
...så er jeg ikke din far.
Det, du føler, du ikke kan vise ham eller fortælle ham,
fordi du tror, det vil gøre ham ked af det...
-Ja, sir. -Eller måske endda skuffe ham...
Det er de følelser, du kan fortælle mig,
velvidende, at jeg aldrig ville sige det videre.
-Til nogen i hele verden. -Ja, sir.
Charles, hvis du ikke er glad her, må du fortælle mig det,
og så tager jeg mig af det.
Dumbo!
Hvad gør du her? Hvorfor er du ikke klædt på til middag?
-Jeg må tale med dig. -Om hvad?
Vil du lukke døren?
Jeg har besluttet at tage Charles ud af Gordonstoun og hente ham hjem.
Beslut, hvad du vil. Han skal blive der.
Dickie har fortalt om hans utilfredshed.
Dickie er et fjols, der bare blander sig.
Han kan genkende et ulykkeligt barn.
Og Charles har det åbenbart elendigt.
Han bliver chikaneret fra morgenstunden, til han går i seng.
Ved du, hvad han kalder skolen? "Helvede på Jord, Colditz med kilte."
-Jeg vil ikke diskutere det. -Det skal du.
Ikke kun fordi han er din søn. Fordi han er den fremtidige konge.
Mobbede børn bliver mærket for livet.
Og mærkede børn bliver ødelagte voksne.
Du og jeg havde en aftale.
En aftale, som skulle sikre
en vis ligeværdighed mellem os i ægteskabet.
Det er min beslutning, at Charles skal gå på Gordonstoun.
Ikke nu!
Og det ville være fint for vores andre børn.
Men Charles er kronens fremtid,
og i kronens navn og som hans mor
har jeg besluttet at tage ham ud af Gordonstoun og få ham hjem
til Eton, til Windsor, hvor han hører hjemme.
Du kan ikke altid ty til kronen.
Det kan jeg. Og det gør jeg.
Så bør du huske de løfter, du gav mig...
...og hvad det ville betyde for kronen at bryde dem.
Charles' uddannelse...
...er mit ansvar.
Dit ansvar er at holde dit løfte...
...og beholde din mand.
-Charles. -Goddag, sir.
Gør du klar til den Årlige Udfordring?
Ja.
Hertugen af Edinburgh uddeler præmien i år.
Det ved jeg.
Han har talt en del om betydningen af Udfordringen.
Den er en af skolens store traditioner, men den er hård.
Er jeg ikke parat?
Fysisk udholdenhed er kun én vej til selvbestemmelse.
Du har din egen udfordring her på skolen på grund af, hvem du er.
Din far havde det også svært.
Han havde det svært på en anden måde. Store vanskeligheder og store lidelser.
Men han gav aldrig op, og så, med hjælp, klarede han sig.
Jeg vil nok stadig påtage mig Udfordringen, sir.
Det forventer min far nok.
Af sted!
-Kom så! -Hjælp mig op.
Op med ham.
Hjælp mig op.
-Kom herop. -Troede du, jeg ville glemme det?
-Hjælp mig op. -Philip!
-Alt i orden, Jim? -Så kan han lære det.
Du behøver ikke komme godt ud af det med alle.
Men alle mine elever skal indordne sig de platoniske idealer:
Diskutere uden at skændes, skændes uden at mistænke,
mistænke uden at bagtale.
-Sir. -Du og James får ekstra arbejde.
Til mit forsvar...
Vi har vist alle set, hvordan du opfører dig i dit forsvar.
Tak.
Og som straf skal vi bygge porten sammen i skoleferien.
-I stedet for at besøge dig. -Dr. Hahn ringede i går.
Han beholder dig i skolen i ferien, så du kan falde til. Det gik jeg med til.
-Tager det lang tid? -Skrid. Hvad gjorde du?
Derfor må jeg flyve med til brylluppet.
Men det er i London.
Ja. Vi er på flyvestationen nu.
Beklager, men jeg må gå nu.
Opfør dig nu ordentligt. Det vil muntre mig op.
Skiderik.
Philip!
Hahn vil se dig.
Skynd dig.
Efter afgang fra Køln betød dårligt vejr, at de ikke kunne lande i Bruxelles.
Mens de forsøgte at lande i Oostende...
Jeg er bange for...
Jeg er bange for, at alle 12 døde.
Tolv?
Herunder de fire besætningsmedlemmer.
Fire besætningsmedlemmer plus Cecile, Don, Ludwig og Alexander giver otte.
Også Storhertugens mor...
...en barnepige... Joachim Freiherr von Riedesel.
Elleve.
Og din søster Cecile må have fået veer på flyveturen.
Et nyfødt barn... blev fundet i vraget.
Begravelsen...
Hvor er han?
-Philip! -Philip, hvor er du?
Philip!
-Kom nu, Philip! -Philip!
-Kom nu!
Philip!
-Herhenne. Dr. Hahn! -Han er i søen!
Kom så.
Sir!
Gå hjem!
Tilbage til skolen!
Giv mig lanternen.
Også dig.
Mælketoget kører fra Inverness kl. 04.45 i morgen tidlig.
Du skal med det.
Fra London flyver du til Berlin og så til Darmstadt hos din onkel
for at deltage i begravelsen... af din svoger...
...dine nevøer... og din søster.
Det bliver ikke nemt.
Men når du vender tilbage, så er vi din familie.
Skolen bliver dit hjem.
Kom så!
Vær stærk!
Philip!
Philip.
Gå bare.
Gå nu.
Philip, kom.
Mor? Det er Philip.
Din søn.
-Tænk, han vover vise sig her. -Far.
Havde det ikke været for Philip og hans dårlige opførsel,
havde hun aldrig taget det fly.
Det er sandt. Er det ikke, knægt?
Du er årsagen til, at vi er her og begraver mit yndlingsbarn.
-Far. -Få ham ud.
Du hader ham måske nu...
men en dag, om Gud vil, bliver du selv far.
Og du vil komme til kort, som alle forældre gør, og være hadet.
Du vil vide, hvad det vil sige at bede om tilgivelse fra din egen søn.
Philip. Hvor skal du hen?
Indenfor med dig.
Han har vist brug for hjælp, sir.
Ikke før han beder om det. Kom.
-Sir? -Fortsæt.
Han er her.
Hjælp.
Tal højere.
Jeg... Jeg har brug for hjælp.
Så...
Nu går vi.
Drenge.
-Ja. -Drenge.
Tre, to...
-En. -Og løft.
Forsigtig.
Stop. Tilbage.
Ja.
Godt. Flot klaret, drenge.
Også dig, Philip.
Den kommende udfordring er en, som alle Gordonstoun-elever må møde.
Ruten er 29 kilometer lang.
I er Gordonstoun-elever, og det forventes, at I vokser med opgaven.
Plus est en vous, d'herrer. Der er mere i jer alle.
Plus est en vous.
-Af sted. -Hvad?
Af sted.
-Fart på, Charlie! -Hurtigere!
-Charles! -Indhent dem. Af sted.
Hurtigere!
Bare efterlad den.
Fortsæt.
-Goddag, sir. Godt at have Dem tilbage. -Det er mig en fornøjelse.
-Hvordan klarer han det? -Altså... de bør alle være tilbage kl. 14.
Grater. Hadden.
-Cann. -Beklager, sir.
Glem det. Og Pickering. Griffiths.
-Er Charles her? -Lad mig kigge.
-Hvor er Charles? -Vi tabte ham ret tidligt.
Geddes. Godt, alle sammen. Skift tøj hurtigst muligt.
Tak.
-Hr. Peacock, hovedrektoren. -Goddag.
Og til sidst hold B.
Vi bør nok starte præsentationen.
Ti minutter til.
Selvfølgelig.
Charles?
Godt. Lad os komme i gang.
Tak. Mange tak.
Det er en stor glæde at være her
og en fornøjelse at se så mange glade, sunde, flotte ansigter.
Den Årlige Udfordring er en unik test.
Ved at gennemføre den har alle deltagere udvist stor viljestyrke, udholdenhed
og først og fremmest...
...og først og fremmest mod.
Værdisættet på Gordonstoun...
...er at se samfundet før den enkelte...
...holdet før stjernen.
Så det er mig en stor glæde at overdrage dette skønne trofæ,
Hertugen af Edinburgh Cup, til vinderholdet,
hvilket jeg tror, er hold C.
Anført af Simon Harper.
Sid ikke bare der. Kom og hent det.
Godt klaret. Flot, min dreng.
Hvis du har det dårligt over din placering i udfordringen i dag...
...så har det ingen betydning for mig.
Jeg ved, at fysiske udfoldelser ikke kommer naturligt til dig.
Men du udviste stort mod og beslutsomhed.
Tænk ikke mere over det.
Hvis du føler skam, kan jeg forsikre dig,
at det er intet i forhold til den skam, jeg følte i din alder...
...over noget, jeg gjorde.
Mod min yndlingssøster.
Cecile. Hun hadede at flyve.
Afskyede det, frygtede det.
Hun gik altid sortklædt, når hun fløj, til sin egen begravelse.
Sagen er, at Kurt Hahn og skolen gav mig styrke
og gjorde mig barskere. Charles...
Smerten, kampen er en gave, Charles.
Nu må du grave dybt.
Du kæmper nu, så du ikke gør det i fremtiden.
Men du må mande dig lidt op til det, der venter.
Det er kun luft.
Jeg ved, der er mere i dig, Charles.
Du må være stærk og finde styrken.
Det er kun luft!
Få ham tilbage.
Vær ikke så vattet. Vær ikke så satans vattet!
Charles, det skal nok gå.
-Ud. Ud med dig! -Charles!
Det skal nok gå.
Far!
-Far! -Kære Anne.
Hvordan har min yndlingspige det?
Der er du, Charles.
Hvad har du lavet? Noget fikst?
-Jeg har savnet dig. -Og jeg dig.
Har du savnet mig mere, end jeg har savnet dig?
Lad os få dig ind.
Kom så. Af sted.
-Hurtigere, far! -Jeg kommer.
Tak.
-Du må være sulten efter turen. -Meget.
Skal jeg lave en sandwich?
Hej, Martin.
Prins Charles blev på Gordonstoun i yderligere fem år.
Han beskrev det senere som "en fængselsstraf" og "det rene helvede".
Da tiden kom, og han selv blev far,
sendte Charles sine sønner på Eton College.
Tekster af: Anna Rask