EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Jeg er redd det stemmer.
Hans Kongelige Høyhet har hatt det strevsomt.
Og selv om Hennes Majestets ønske om at sønnen skulle bli den første tronarving
til å gå på vanlig skole, er prisverdig,
og vi har gledet oss over å ha Hans Høyhet som elev ved Cheam...
...så bør vi ikke leve i den villfarelse at det har vært en ubetinget suksess.
Takk skal De ha.
Pressen trykker skriverier om ham nesten daglig.
De andre guttene leser om ham i avisene.
De ser livvakten hans.
Vi gjør hva vi kan, men...
...gutter i den alderen kan være slemme.
Det er ikke til å komme utenom at Hans Kongelige Høyhet er annerledes.
Ikke bare på grunn av hvem han er, og hvem foreldrene hans er.
Han er uvanlig sjenert og følsom.
Sart.
Så, om De spør meg hvor, etter min profesjonelle oppfatning,
han burde ta sin videre utdannelse...
Ja, det gjør jeg.
...så ville jeg hevde at Eton College utgjør det perfekte valget,
nærmest på dørstokken Deres.
Se, Charles!
Du vil befinne deg meget nærmere oss.
I helgene kan du bare løpe rett opp bakken og være sammen med oss.
Og du kan sove i din egen seng.
Jeg må spørre pappa først, men jeg er sikker på at han vil si seg enig.
Kjære onkel Dickie.
Mamma sier at hun har valgt seg ut Eton College for min videre skolegang.
Jeg må si jeg ble veldig lettet, og ser frem til dette med stor glede.
Det gir mening for meg å skulle gå på Eton.
Medfører det riktighet at du også var elev der?
Nei, jeg gikk aldri på Eton.
Jeg ble nødt til å utholde en ualminnelig kjedelig privatlærer,
for siden å bli sendt på sjøkrigsskolen i Osborne.
Så jeg er særdeles misunnelig på Eton.
Du vil nok more deg storartet der!
Og tør jeg foreslå en herreutflukt for å møte Arthur Cunningham,
sjefsskredderen hos det flotteste skredderhuset i Savile Row?
-Sir. -Er dette "to i én hånd"-varianten?
-Ja, sir. -Også kjent som?
-Eton-knuten. -Eton-knuten.
-Og ut med mansjettene. -Den bør sitte høyere opp på skulderen.
Ja, sir. En halv centimeter.
Og hatten anbringer vi med tommelfingrene.
Der har vi Eton-dressen.
-Hva blir neste størrelse opp? -Fem, sir.
Fem?
-Fem. -Fem.
Så, cricketdrakten!
Trekk pusten.
Bra.
Takk.
-Evnet ikke dette å bedre humøret? -Jo, det gjorde det!
Og prikken over i-en.
Å, ja da!
Gratulerer, sir!
-Godt jobbet, du! -Takk!
Vi vant med en halv lengde, som i sjøfart tilsvarer å vinne med en hestenese.
-Hestehode! Du har brannsår i pannen. -Du skulle sett bena mine.
-Takk! -Vi kom sent i siget, må innrømmes,
men gjorde opp for det ved den siste markøren.
Hvilket innen sjøfart tilsvarer den siste lengdesiden.
Langsiden!
Etter middag burde du stikke innom Charles.
Og vise ham troféet? God idé!
Nei, for å skryte av uniformene hans.
-Hvilke uniformer? -Uniformene til Eton.
Hva mener du? Charles skal gå på Gordonstoun.
-Ikke nødvendigvis, -Jo, helt nødvendigvis.
-Det er ikke hugget i sten. -Gi meg en meisel, så fikser jeg det.
Gordonstoun er rett valg. Der ble jeg ham jeg er i dag. Samme kan skje med Charles.
-Han vil aldri finne seg selv på Eton. -Men han kan overleve, endog blomstre.
Eller bli nok en veik godfjott av en mehe- mammadalt, som resten av vår overklasse.
Deres Majestet, Deres Kongelige Høyhet.
Dickie mener Eton er det riktige.
-Dette angår ikke Dickie. -Charles er øyenstenen hans.
De skriver til hverandre. Han vet hvor ulykkelig Charles var.
-Han kan slutte å blande seg! -Å blande seg er Dickies spesialitet.
Vi ødelegger for sønnen vår om Eton får kloen i ham.
Han skal gå på Gordonstoun, og sånn er det med den saken!
La gå, om dette er så viktig for deg.
-Ja. -Vi får levere tilbake uniformene.
-For min del kan du gjerne brenne dem. -Men du forteller Charles dette, ikke jeg.
-Greit. -Takk, James.
Jeg liker Skottland, men er det ikke veldig langt hjemmefra?
Nei.
Og blir det ikke fryktelig upraktisk for dere å besøke meg der?
Overhodet ikke.
Jeg skal til og med fly deg opp dit selv, for å gjøre noe ekstra ut av det.
Men jeg skal ikke lyve.
Da jeg fikk vite at jeg skulle gå på Gordonstoun, reagerte jeg akkurat som deg.
Jeg ble knust.
Jeg ville bli værende hjemme med min kjære yndlingssøster.
Jeg ønsket meg en enklere, snillere utvei. Men for at du skal bli ordentlig voksen,
er du nødt til å komme deg vekk fra alt dette tullballet.
Skal jeg betro deg en stor hemmelighet?
Gjerne.
Dette... er ikke den virkelige verden.
John. Bli kvitt de der.
Du kan arve min gamle genser. Uniformen er nøyaktig den samme.
Gjennom med hodet.
Det er første leksjon.
Hvem vi er, avgjøres ikke av hva vi går med, eller hva som glitrer.
Det vises ved vår åndskraft.
Her inne.
Philip?
La være å skape deg slik.
WOLFSGARTEN SLOTT, TYSKLAND 1934
Du tenker ikke å fly med ham til skolen i fullt begravelsesantrekk?
Jo!
Det er like greit å være kledd for det uunngåelige.
Om vi lander trygt, skal jeg skifte.
Ludwig, Alexander, kom så!
Hun er din søster!
-Vi sees. -Ludwig, Alexander, kom her!
Vi sees snart!
Ja, jeg er greker.
Kom igjen. La oss få dette unnagjort.
Hvorfor gjorde vi dette? Jeg hater å fly! Vi burde reist med tog!
Ønsker De melk?
-Bli i setene deres, alle sammen! -Gi meg hånden din.
Det går bra. Se på meg. Det går bra, det er bare luft.
Ja.
-Det er nydelig! -Det er iskaldt!
Hvorfor kunne jeg ikke bare bli i Tyskland og gå på skole der?
Fordi far mente det overhengende viktig at du skulle bli undervist av et geni.
Og all den tid dr. Hahn er jøde, kunne du ikke bli værende i Tyskland.
La gå. Men hva fikk geniet til å slå seg ned i Skottland?
Deres Kongelige Høyhet.
-Hvem er det? -En eller annen utlending.
-Hva heter du? -Philip.
Philip hva?
Bare Philip.
Tilbake til arbeidet, folkens.
Philip! Kom så!
Den store dagen begynte på Londons flyplass,
der hertugen av Edinburgh overrasket prinsen med å skulle fly ham til skolen.
Dette er fremtidens måte å komme seg til skolen på! Fløyet av en ens egen far,
på denne avgjørende dagen i vår fremtidige konges liv!
Velkommen!
-Kjære dr. Hahn! -Velkommen hjem, sir!
Godt å være tilbake!
Dette er Mr. Tennant, forstander for Charles' klassetrinn.
Gleder meg.
-God morgen, gutter! -God morgen, sir.
-Deres Kongelige Høyhet. Velkommen. -Takk.
Denne skolen ligger i Deres fars blod. Han var en av de første elevene her.
-Han hjalp til med å bygge stedet. -Ja, jeg bygget den muren der.
Ja. Enkelte ting har forandret seg siden faren Deres gikk her.
Men ikke de viktige tingene.
Grunnprinsippene er stadig de samme.
-Bra. De er ikke blitt ettergivende. -Nei!
Vi vil ikke at han skal dulles med som på et annet luksushotell.
-Se hitover, prins Charles! -Sir!
-Er De klar for de tøffe forholdene? -Er det fælt å være så langt hjemmefra?
-Greit, det holder. Takk. -Er dette bra for ham, sir?
Er det rett skole for prinsen?
Dette var Deres fars gamle sovesal. Vi har til og med gitt Dem hans gamle seng.
-Hallo. -God morgen, sir.
Simon Harper, sovesalsvakt. Han vil sette Dem inn i reglene og passe på Dem.
-De har fått vindusplassen, Deres Høyhet. -Nei, ikke kall ham det.
-Her er han bare Charles. -Ja, sir. Charles.
Takk. Det var meget snilt.
Dette er Geddes.
Charles.
Dette er Gilkinson.
Kommer minnene strømmende, sir?
-Ja. -Lykkelige sådanne, håper jeg.
Dette er Griffiths.
Mine lykkeligste. Hvem er det?
Den kongelige livvakten.
Slottet insisterte på det. I tilfelle pressen blir for nærgående.
Hensikten var at gutten skulle lære å klare seg selv.
Ikke bekymre Dem. Vi vet hva som er forventet av oss.
Hertugen nølte ikke med å melde prinsen på skolens beryktede årlige styrkeprøve,
der elevenes utholdenhet og pågangsmot settes kraftig på prøve,
i det ugjestmilde skotske høylandet.
Ved Gordonstoun setter man fysisk styrke like høyt som de akademiske fortrinn,
og prinsen vil garantert få prøvd seg i møte med det krevende treningsopplegget.
Dette stedet vil evne å forvandle vår unge prins til en mann
som er klar for å tjene sitt land.
Det nekter å lukke seg. Karmen er ødelagt.
-Men det regner inn. -Karmen er ødelagt, din dust.
-Hva gjør du nå? -Jeg flytter på sengen.
-Sett den tilbake! -Men sengetøyet blir vått!
Sett den tilbake, ellers får du anmerkning!
Av med lyset!
Få opp farten!
Kom igjen, gutter!
-Ut med seg! -La oss få det overstått!
-Ha deg unna! -Kom igjen! Vi må stikke!
Stå opp!
Deres Kongelige Høyhet.
Raska på!
Hva er i veien?
Det er iskaldt!
Vent til du har tatt den kalde dusjen. Kom igjen!
Hepp! Hepp!
Greit! Kom igjen!
Kom igjen.
Hei! Kom deg ned hit!
Dette er ikke valgfag, men arbeidsprosjektet ditt!
Det er kroppsarbeid.
Om Hahn vil få stedet pusset opp, kan han betale staben for jobben.
Staben, du.
-Tror du at du er bedre enn oss? -Jeg vet at jeg er det.
Hold utkikk, folkens. Dette lover bra!
En ussel europeisk bastardgreve?
Prins, faktisk.
Vi vet godt hvem du er.
Alle søstrene dine er nazister.
Og faren din kastet vrak på deg for heller å tilbringe tid med hora si i Paris.
Monaco, må be.
Og mora di er ei evneveik skrulle som ble låst inne på en eller annen anstalt.
Du er ingen som helst, og du skal gjøre det arbeidet.
Hvorfor? Fordi jeg sier at du skal det.
Ha deg unna!
Her!
Sett deg, du.
Det var Jim som begynte.
Jeg forstår meg på urettferdighet. Vi er begge landflyktige.
Vi er begge ofre, og jeg forstår at du ble sint.
Men følger den sitt nåværende spor,
vil verden snart fylles med raseri og ødelegges.
Her, langt unna all galskapen, må vi forme en ny retning.
En ny skole. En ny livsanskuelse. En ny moraloppfatning.
Verden trenger frelsere.
En generasjon fortreffelige unge menn som har lagt vreden bak seg...
...og som ønsker sin smerte og sitt slit velkommen.
Alle er vi nødt til å ta skrittet ut i det ukjente.
Der, og kun der, etter hatets og sinnets tilintetgjørelse...
...samt egoets...
...er vår frelse å finne.
Jeg kan ikke bli her. De er fullstendig gærne, hele gjengen.
Bryllupet til fetter Ludvig finner sted i din skoleferie. Don vil reise dit med fly.
Jeg sier at jeg ikke vil dra, og du kan komme og bo hos meg i Tyskland.
-Blir det bare oss to? -Sannsynligvis.
Hva skal det bety?
Dette nevnte jeg aldri, men jeg har en på vei.
Du har hva på vei?
-En liten en. -Nå igjen?
Ikke snakk slik, da. Slottene trenger å fylles.
Herr Hitler oppfordrer oss til å få så mange barn vi bare klarer.
Tyskland vokser og vil trenge soldater.
Hallo?
Dust!
Jeg ville komme opp en tur for å se om du hadde funnet deg til rette.
-Har du fått deg noen venner? -Én. Tror jeg.
Men det kan være ganske vanskelig å forstå hva han sier iblant.
Ja, jeg hørte at de har tatt imot noen lokale gutter.
Charles.
Selv om jeg har en nær relasjon til din far, så er jeg ikke din far.
Om det finnes noe som du føler du ikke kan vise ham eller fortelle ham,
fordi du er redd det vil gjøre ham opprørt...
-Ja, sir. -...eller for at det skal skuffe ham...
Det er slike ting du kan fortelle til meg.
I trygg forvissning om at de aldri blir gjenfortalt til noen andre.
Ingen andre på denne jord.
Ja, sir.
Charles, om du ikke trives her, er du nødt til å fortelle meg det,
og da vil jeg ta hånd om det.
Dumrian!
Hva gjør du her inne? Hvorfor er du ikke kledd for middag?
-Jeg må snakke med deg. -Om hva da?
Kan du lukke døren?
Jeg har besluttet å hente Charles på Gordonstoun og ta ham med hjem.
-Du kan beslutte hva du vil. Han blir der. -Dickie beskriver hvor ulykkelig han er.
Dickie er en geskjeftig pådriver som intet vet.
Han vet hva det vil si når et barn har det vondt.
Etter alt å dømme er Charles helt fortvilet.
Han pines fra det øyeblikk han våkner, til det øyeblikk han legger seg.
Vet du hva han kaller det stedet?
"Helvete på jord." "Krigsfangeleir med kilter."
-Jeg vil ikke diskutere dette. -Men det må du!
Og ikke bare fordi han er din sønn. Fordi han er vår fremtidige konge!
Barn som blir mobbet, pådrar seg arr for livet.
Og barn med arr blir ødelagte voksne.
Vi inngikk en overenskomst.
En avtale som skulle sikre at det fantes en viss grad av likhet i dette ekteskapet.
Det var min avgjørelse å sende Charles til Gordonstoun.
Ikke nå!
Det hadde vært i orden om det gjaldt våre andre barn.
Men Charles utgjør selve kongemaktens fremtid,
og i dronningmaktens navn, og som hans mor,
så har jeg besluttet å hente ham på Gordonstoun og ta ham med hjem.
Til Eton, til Windsor, der han hører hjemme!
Du kan ikke alltid lene deg på dronningmakten.
Jo, det kan jeg. Og det vil jeg.
I så fall bør du huske nøye på de løftene som du gav meg,
og hva det vil bety for dronningmakten om du bryter dem.
Charles' skolegang...
...er mitt ansvarsområde.
Ditt er å forbli tro mot ditt ord...
...og bevare din ektemann.
-Charles. -Hallo, sir.
-Gjør du deg klar for styrkeprøven vår? -Ja.
Hertugen av Edinburgh skal dele ut prisen i år.
Jeg vet det.
Han har snakket meget med meg om hvor viktig denne styrkeprøven er.
Styrkeprøven er blant denne skolens store tradisjoner, men den er svært krevende.
Tror du ikke jeg vil duge?
Fysisk utholdenhet er kun ett skritt på veien mot selvbestemmelse.
Du har dine egne styrkeprøver du må gjennom her, på grunn av hvem du er.
Faren din strevde også.
Han hadde andre vanskeligheter å stri med. Store vansker og store pinsler.
Men han gav aldri opp, og omsider, med andres hjelp, så lyktes han.
Jeg ønsker fortsatt å delta i styrkeprøven, sir.
Jeg tror faren min forventer det.
-Løp! -Kom igjen, gutter! Opp med dampen!
Hjelp meg opp!
Trekk ham opp!
-Kom igjen! -Hjelp meg!
-Kom deg opp hit! -Trodde du at jeg bare ville la det fare?
-Hjelp meg opp! -Philip!
-Går det bra, Jim? -Der fikk han som fortjent!
Jeg forventer ikke at du skal komme overens med alle.
Men jeg forventer av alle mine elever at de retter seg etter Platons idealer:
Å diskutere uten å krangle, å krangle uten å nære mistanker,
og å nære mistanker uten å fare med sladder.
Du og James settes til bygningsarbeid. Dere skal samarbeide om hovedporten.
Men til mitt forsvar...
Jeg tror vi alle har fått med oss hvordan du opptrer når du forsvarer deg.
Det var alt.
...og som straff blir vi nødt til å bygge en port sammen i løpet av ferien,
-så jeg får ikke besøkt deg. -Dr. Hahn ringte meg i går.
Du skal bli på skolen i ferien for å finne deg bedre til rette. Jeg gikk med på det.
-Skal du ringe lenge? -Ha deg vekk! Hva gjorde du?
-Dermed må jeg fly til det bryllupet. -Det er i London!
Ja. Vi er på flyplassen nå.
Jeg beklager, men jeg må gå.
Bare slå deg til ro og oppfør deg. Det vil muntre meg opp.
Drittsekk!
Philip!
Hahn spør etter deg!
Skynd deg!
Etter utflyvningen fra Köln gjorde dårlig vær at de ikke kunne lande i Brussel.
Mens de forsøkte å lande i Oostende...
Jeg er redd...
Jeg er redd alle de 12 om bord omkom.
Tolv.
Derunder de fire fra mannskapet.
Men om man regner med de fire, Cécile, Don, Ludwig og Alexander, så er det åtte.
Storhertugens mor omkom også...
...samt en sykepleier og Joachim Freiherr von Riedesel.
Elleve.
Og fødselen til din søster Cécile må ha kommet i gang under flyturen.
Det ble funnet et nyfødt barn i flyvraket.
Forberedelser til...
Hvor er han?
-Philip! -Philip, hvor er du?
Philip!
-Kom frem, Philip! -Philip!
-Her borte! Dr. Hahn! -Han er i innsjøen!
Kom igjen!
Sir!
Kom dere hjem!
Tilbake til skolen! Gi meg den lykten.
Du også.
Melketoget drar fra stasjonen i Inverness klokken 04.45 i morgen tidlig.
Du skal være om bord!
Fra London flyr du videre til Berlin, og så til Darmstadt sammen med din onkel,
der du skal overvære begravelsen til svogeren din,
nevøene dine og søsteren din.
Det kommer ikke til å bli lett.
Men når du kommer tilbake hit, vil vi være familien din.
Denne skolen vil være hjemmet ditt.
Kom igjen nå!
Vær sterk!
Philip!
Philip.
Fortsett.
Kom her, Philip.
Mamma? Det er Philip.
Sønnen din.
-At han overhodet våger å vise seg her! -Pappa!
Hadde det ikke vært for Philip og hans ulydighet...
...ville hun aldri satt seg på det flyet.
Det er sant. Er det ikke, gutt?
Du er grunnen til at vi alle er samlet her for å gravlegge yndlingsbarnet mitt.
-Pappa. -Få ham ut herfra.
Kan hende hater du ham nå...
...men en dag, om Herren vil det, kommer du selv til å bli far.
Og du vil komme til kort, slik alle foreldre gjør, og bli hatet.
Og du vil vite hva det vil si å bønnfalle ens egen sønn om tilgivelse.
Philip. Hvor skal du hen?
Kom deg inn.
Jeg tror han trenger hjelp, sir.
Ikke før han ber om det. Kom så.
-Sir? -Følg på!
Han er her.
Hjelp.
Snakk høyere.
Jeg... Jeg trenger hjelp.
Altså...
Nå går vi.
Gutter.
-Tre, to... -Hold fast!
-Én... -Opp med den!
Hold den stødig.
Stopp. Lenger bak, lenger bak.
Der, ja.
Bra. Godt jobbet, gutter.
Du også, Philip.
Styrkeprøven som ligger foran dere, er noe enhver Gordonstoun-elev har stått overfor.
Ruten deres er på 30 kilometer.
Som Gordonstoun-elever forventes dere å være denne utfordringen verdig.
Plus est en vous, mine herrer. Det bor noe mer i dere alle.
-Kom igjen! -Hva?
Kom igjen!
-Få opp dampen, Charlie! -Skynd deg!
-Charles! -Ta dem igjen! Skynd deg!
-Skynd deg! -Kom igjen, skynd deg!
Skynd deg!
La den være.
Bare fortsett.
-Hallo, sir! Godt å ha Dem tilbake! -Det er meg den største glede.
-Hvordan klarer han seg? -Tja...
Alle burde være tilbake innen kl. 14.
Grater. Hadden.
-Cann. -Beklager, sir.
Ikke tenk på det. Pickering. Griffiths.
-Er Charles her? -La meg sjekke.
-Hvor er Charles? -Vi mistet ham av syne helt i starten.
Geddes. Greit, alle sammen, se å få skiftet raskt!
Takk!
-Mr. Peacock, undervisningslederen vår. -Gleder meg.
Og til slutt, Lag B.
Bravo!
Jeg synes vi skal begynne utdelingen.
Ti minutter til.
Selvsagt.
Charles?
Greit. Det holder, da begynner vi.
Takk, takk. Tusen takk skal dere ha!
Det gleder meg å være her,
og det fryder meg stort å se så mange lykkelige, sunne og kjekke ansikter.
Den årlige styrkeprøven er en unik test, og ved å fullføre utviser alle deltagerne
stor karakterstyrke, utholdenhet, og mer enn noe...
Og mer enn noe: tapperhet.
Grunnholdningen på Gordonstoun
dreier seg om å dyrke fellesskapet fremfor enkeltindividet...
...og hele laget fremfor dets ene stjerne.
Dermed gleder det meg å overrekke det storslåtte "Hertugen av Edinburghs trofé"
til vinnerlaget, som jeg har forstått er Lag C.
Ledet av Simon Harper.
Ikke bare sitt der, gutt! Kom og hent pokalen!
Flott jobbet! Godt gjort, gutt!
Du skal vite at om du er skuffet over resultatet i dagens styrkeprøve...
...så spiller det ingen rolle for meg.
Jeg forstår at du ikke har anlegg for slike fysiske prøvelser.
Du viste like fullt stor tapperhet og pågangsmot.
Ikke bekymre deg.
Samme hvor sterkt du skammer deg, kan jeg forsikre deg om
at det overhodet ikke kan sammenlignes med den skam jeg følte på din alder,
over noe jeg hadde gjort.
Mot min yndlingssøster.
Cécile. Hun hatet å fly!
Virkelig. Hun var livredd.
Hun kledde seg alltid i svart når hun skulle fly, for sin egen begravelse.
Poenget er at Kurt Hahn og skolen hans fikk orden på meg og gjorde meg sterk.
Charles... Smerten og slitet er en gave, Charles!
Du må gå inn for å gjøre en innsats nå; det vil spare deg for mye strev siden.
Men du er nødt til å herdes for det som venter deg.
Ikke vær redd, det er bare luft!
Jeg vet det bor noe mer i deg, Charles.
Men du må være sterk, og du må finne frem til det.
Det er bare luft!
Få ham bak hit!
Ikke vær så veik. Ikke vær så forbannet veik!
Det går bra, Charles.
-Ut! Ut av setet med deg! -Charles!
Det går bra.
Pappa!
-Pappa! -Anne! Hvordan har favorittjenta mi det?
Der har vi deg, Charles!
Hva har du bedrevet siden sist?
Jeg har savnet deg, pappa!
Jeg har savnet deg også. Savnet du meg mer enn jeg savnet deg?
Kom, så går vi inn. Raska på.
-Fortere, pappa! -Jeg kommer!
-Takk. -Du må være sulten etter den lange reisen.
-Ja. -Skal jeg ordne en brødblings til deg?
Hallo, Martin!
PRINS CHARLES BLE VÆRENDE PÅ GORDONSTOUN I ENDA FEM ÅR.
HAN SKULLE SENERE BESKRIVE DET SOM EN "FENGSELSSTRAFF"
OG "DET RENE HELVETE".
DA HAN SELV MED TIDEN BLE FAR...
...SENDTE CHARLES SØNNENE SINE PÅ ETON COLLEGE.
Tekst: Hilde Jørgensen