UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
Mă tem că e adevărat.
Alteța Sa a avut mari dificultăți.
Maiestate, dorința ca fiul domniei voastre să fie primul moștenitor al tronului
care să urmeze o școală obișnuită e lăudabilă,
iar noi am fost fericiți să-l avem pe Alteța Sa la Cheam.
Însă n-ar trebui să ne amăgim că a fost o reușită deplină.
Mulțumesc.
Presa publică aproape zilnic articole despre el.
Ceilalți băieți citesc despre el în ziare.
Îl văd pe detectivul lui.
Facem ce putem, dar...
Băieții de vârsta lor pot fi nemiloși.
Realitatea e
că Alteța Sa este altfel,
și nu doar din cauza statutului său sau al părinților săi.
E neobișnuit de timid.
Sensibil.
Delicat.
Așadar...
Dacă m-ați întreba unde, după părerea mea profesională,
ar trebui să urmeze gimnaziul...
Da, vă întreb.
Aș spune că soluția ideală ar fi colegiul Eton.
La doi pași de domnia voastră.
Charles, privește!
Uite, vei fi mult mai aproape de noi!
În weekend, vei putea să urci iute dealul și vei fi cu noi.
Și vei putea dormi în patul tău.
Va trebui să-l întreb pe tata,
dar sunt sigură că va fi de acord.
Dragă unchiule Dickie,
mama mi-a spus că a ales să urmez gimnaziul la colegiul Eton.
Trebuie să spun că a fost o mare ușurare și acum sunt foarte bucuros.
Pare foarte logic să merg la Eton.
Am dreptate să cred că acolo ai învățat și tu?
N-am fost niciodată la Eton.
Am fost chinuit acasă de un preceptor deosebit de plictisitor,
apoi am fost trimis la Colegiul Naval din Osborne.
Așa că te invidiez foarte tare pentru Eton.
Ce bine te vei distra acolo!
Pot să-ți propun o ieșire între domni, ca să-l cunoști pe Arthur Cunningham,
croitor-șef la cea mai de soi casă de pe Savile Row?
- Domnule... - E nod „două în mână”?
- Da. - Numit și?
- Nodul Eton. - Nodul Eton!
Scoateți manșetele!
Umerii ceva mai sus, cred.
Da, domnule. Cinci milimetri.
Și... așezăm pălăria...
cu degetele mari.
Costumul Eton!
- Mărimea următoare? - Cinci.
Cinci?
- Cinci. - Cinci.
În alb.
Inspiră!
Bun.
Mulțumesc.
- Nu are un efect înveselitor? - Ba da!
Un ultim detaliu.
Da!
Felicitări, domnule!
- Frumos rezultat! - Mulțumesc.
Am câștigat cu jumătate de lungime, echivalentul nautic al unui bot.
- Cap. Te-a ars soarele pe frunte. - Stai să-mi vezi picioarele!
- Mulțumesc! - Am lăsat pe final, recunosc.
Dar am recuperat la ultimul marcaj,
care e echivalentul nautic al ultimului furlog.
Furlong!
După cină ar trebui să treci pe la Charles.
Ca să-i arăt trofeul? Bună idee!
Nu, să-l complimentezi pentru uniforme.
- Ce uniforme? - Uniformele pentru Eton.
Ce tot spui acolo? Charles merge la Gordonstoun.
- Nu neapărat. - Ba da, neapărat.
Nu e bătut în cuie.
Dă-mi ciocanul și cuiele și să vezi cum bat!
- Philip! - Gordonstoun e locul potrivit.
Nu exagerez spunând că m-a făcut om și-l poate face și pe Charles.
La Eton n-o să învețe nimic despre el însuși.
Dar va supraviețui sau chiar va înflori!
Sau va deveni un gogoman afectat și răsfățat,
ca toată clasa superioară britanică.
Maiestate...
Alteță...
Dickie crede că e școala potrivită.
- Nu e treaba lui Dickie. - Ține la Charles.
- Corespondează. - De când?
- De când a auzit ce nefericit e Charles. - Să nu-și mai bage nasul!
Asta face Dickie.
Ne-am trăda fiul dacă l-am trimite la Eton.
Merge la Gordonstoun și nu mai avem ce discuta.
- Bine, dacă ești atât de convins. - Sunt!
Trimitem uniformele înapoi.
- După mine, puteți să le dați foc. - Dar pe Charles îl anunți tu, nu eu.
- Foarte bine. - Mulțumesc, James.
Îmi place Scoția.
- Dar nu e departe de casă? - Nu.
Și nu e foarte incomod să vii să mă vizitezi?
Nu, câtuși de puțin.
Am decis deja să te duc personal cu avionul până acolo, ca o favoare.
Dar n-o să te mint.
Când am auzit că merg la Gordonstoun, și eu m-am simțit la fel.
Profund nefericit.
Voiam să rămân acasă, cu scumpa mea soră preferată.
Voiam calea mai ușoară, mai blândă, dar...
ca să crești cum trebuie,
e nevoie să te desprinzi de toate prostiile astea.
Ai vrea să-ți dezvălui un mare secret?
Te rog!
Asta...
nu e lumea reală.
John, scapă de astea!
Îți dau puloverul meu cel vechi. Uniforma nu s-a schimbat deloc.
Bagă capul!
Asta e prima lecție.
Identitatea noastră nu vine din haine sau din podoabe strălucitoare.
Spiritul e cel care ne definește.
Cel de aici.
GERMANIA, 1934
Doar n-o să-l duci la școală cu avionul, îmbrăcată de înmormântare!
Ba sigur că da. E bine să fii îmbrăcat pentru inevitabil.
Dacă aterizăm cu bine, mă schimb.
Ludwig, Alexander, haideți!
E sora ta!
Pe curând!
Da, sunt grec.
Vino! S-o facem și pe asta.
De ce am făcut asta?
Detest să zbor cu avionul! Trebuia să mergem cu trenul!
Doriți lapte?
Toată lumea să ia loc, vă rog!
Dă-mi mâna!
Nu-i nimic. Uită-te la mine! E în regulă. E doar aer.
Da.
- Ce frumos e! - Ce frig e!
De ce nu s-a putut să rămân în Germania
și să merg acolo la școală?
Pentru că tata a socotit foarte important să fii educat de un geniu.
Și, pentru că dr. Hahn e evreu, era imposibil să rămână în Germania.
Bine.
Dar de ce geniul a ales Scoția?
Alteță...
- Acela cine e? - Un străin.
- Cum te cheamă? - Philip.
Philip și mai cum?
Philip și atât.
Înapoi la treabă!
Philip! Vino!
Ziua cea mare a debutat la aeroport.
Ducele de Edinburgh l-a surprins pe prințul Charles
cu decizia de a-l duce la școală cu avionul.
Maniera modernă de a pleca la școală: cu avionul pilotat de tatăl tău,
în această zi extrem de importantă pentru viitorul nostru rege!
- Bine ați venit! - Dragă dr. Hahn!
- Bun venit acasă, domnule! - Mă bucur că m-am întors.
Dl Tennant, șeful anului lui Charles.
- Alteță... - Încântat.
- Bună dimineața, băieți! - Bună dimineața, domnule!
- Alteță, bine ați venit! - Mulțumesc.
Știi că tatăl tău are această școală în sânge.
A fost unul dintre primii elevi de aici.
- A contribuit la construirea școlii. - Așa e, eu am construit zidul acela.
Exact. Lucrurile s-au schimbat puțin de atunci.
Dar nu cele importante.
Principiile au rămas neschimbate.
- Mă bucur. Nu v-ați înmuiat. - Nu!
Nu vreau să fie cocoloșit într-un hotel de lux.
- Pe aici, prințe Charles! - Domnule!
Domnule!
- Școala e dură, sunteți pregătit? - Cum vă simțiți departe de casă?
În regulă. Mulțumim.
E bine pentru el aici?
E școala potrivită pentru el?
Acesta a fost dormitorul tatălui tău. Ți-am dat chiar fostul său pat.
- Salut, băieți! - Bună ziua, domnule!
Simon Harper, paznicul dormitorului.
Te va învăța regulile și îți va purta de grijă.
- V-am dat patul de la fereastră, Alteță. - Nu!
Nu-i spune așa! Charles și atât.
Da, domnule. Charles.
Mulțumesc. Ești foarte amabil.
El e Geddes.
Charles.
El e Gilkinson.
Vă năpădesc amintirile, domnule?
- Da. - Plăcute, sper.
El e Griffiths.
Cele mai plăcute. El cine e?
Detectivul casei regale.
Palatul a insistat. În caz de intruziuni ale presei.
Ideea e să învețe să se descurce singur.
Nu vă faceți griji, știm ce se așteaptă din partea noastră.
Ducele l-a înscris fără zăbavă pe prințul Charles
la întrecerea anuală de la Gordonstoun,
celebră ca probă de încercare a rezistenței și hotărârii
în neprimitorii munți ai Scoției.
La Gordonstoun, se pune preț egal pe forma fizică și excelența academică.
Prințul va fi pus la încercare negreșit de programul fizic extenuant de acolo.
E negreșit locul care va face din tânărul nostru prinț
un bărbat pregătit să-și slujească țara!
Nu se închide. E defectă.
- Dar intră ploaia. - E ruptă cerceveaua, idiotule!
- Acum ce faci? - Mut patul.
- Pune-l înapoi! - Dar se udă așternutul!
Pune-l înapoi sau îți fac raport!
Stingerea!
Mai repede!
Hai, băieți!
- Du-te! - Mai repede! Termină odată!
- Dă-te din calea mea! - Să mergem!
- Grăbește-te! - Scularea!
Alteță...
Mișcă!
Ce-ai pățit?
Îngheț.
Așteaptă să faci dușul rece! Haide!
Haide, băieți!
Bun! Haideți!
Haideți!
Tu! Hai încoace!
Nu e opțional. E proiectul practic care ți s-a dat.
E muncă manuală.
Dacă Hahn vrea să reconstruiască, să plătească personalul!
Personalul...
Te crezi superior nouă?
De fapt, știu că sunt.
Stai de pază! O să arate bine.
Ești vreo corcitură de conte european?
Prinț, de fapt.
Știm totul despre ai tăi!
Toate surorile tale sunt naziste.
Taică-tău s-a spălat pe mâini de voi ca să poată fi cu târfa lui, la Paris.
Nu, de fapt e la Monaco.
Maică-ta e scrântită la cap,
încuiată într-un azil.
Ești un nimeni și o să muncești.
De ce?
Fiindcă așa zic eu, pe toți dracii!
Dă-mi drumul!
Dă mâna!
Stai jos!
Jim a tras primul pumn.
Înțeleg ce e nedreptatea.
Amândoi suntem exilați.
Amândoi suntem victime și-ți înțeleg furia.
Dar, pe drumul pe care se află acum,
lumea se va umple de furie și în curând va fi distrusă.
Trebuie să construim o cale nouă aici, departe de nebunie.
O școală nouă. O filozofie nouă. Un etos nou.
Lumea are nevoie de salvatori!
O generație de tineri remarcabili,
care au dat uitării furia,
care primesc cu brațele deschise durerea și lupta.
Toți bărbații trebuie să pășească în necunoscut.
Acolo și numai acolo, în anihilarea urii, a furiei...
și a orgoliului...
se află mântuirea noastră.
Nu pot să rămân aici. Toți sunt nebuni, nebuni de-a dreptul!
Nunta vărului Louis cade în vacanța ta mică.
Don vrea să mergem cu avionul.
Îi spun că nu merg și vii să stai cu mine...
în Germania.
- Doar noi doi? - Probabil.
Asta ce înseamnă?
Nu ți-am spus. Aștept...
Ce aștepți?
- Un micuț. - Iar?
Nu fi așa!
Castelele trebuie umplute.
Iar herr Hitler ne încurajează să facem cât mai mulți copii.
Germania crește și va avea nevoie de mai mulți soldați.
Alo?
Idiotule!
M-am gândit să vin până aici ca să văd cum te acomodezi.
Ți-ai făcut prieteni?
Unul. Așa cred.
Deși uneori mi-e greu să înțeleg ce spune.
Da, am auzit că au primit niște localnici.
Charles...
Deși sunt apropiat de tatăl tău, eu nu sunt tatăl tău.
Lucrurile pe care simți că nu i le poți arăta sau spune lui,
pentru că te gândești că l-ar putea supăra...
- Da, domnule. - ...sau chiar dezamăgi...
sunt lucruri pe care mi le poți spune mie,
având convingerea că nu vor ajunge la urechile nimănui altcuiva.
Ale nimănui din lume.
Da, domnule.
Charles, dacă nu ești fericit aici, trebuie să-mi spui
și eu mă voi ocupa de situație.
Dumbo!
Ce faci aici?
De ce nu te-ai îmbrăcat pentru cină?
Trebuie să discut cu tine.
Despre ce?
Ai putea să închizi ușa?
Am luat decizia să-l scot pe Charles de la Gordonstoun și să-l aduc acasă.
Decide ce vrei. El rămâne acolo.
Dickie m-a anunțat că e nefericit.
Dickie e un neghiob băgăreț, care nu știe nimic!
Știe să recunoască un copil nefericit.
Iar Charles e profund nefericit.
E chinuit din clipa în care se trezește,
până-n clipa în care adoarme.
Știi cum numește școala?
„Iadul pe pământ”, „Lagăr cu kilturi”.
- Nu vreau să discutăm în contradictoriu. - N-ai încotro!
Nu doar pentru că e fiul tău, ci pentru că e viitorul rege!
Copiii tiranizați rămân traumatizați pe viață,
iar copiii traumatizați devin adulți distruși.
Noi doi am făcut o înțelegere, un acord care garantează
un anumit nivel de egalitate între noi, în căsnicie.
E decizia mea ca Charles să studieze la Gordonstoun.
Nu acum!
Pentru ceilalți copii ai noștri, n-ar fi nicio problemă.
Dar Charles e viitorul Coroanei
și, în numele Coroanei și ca mama lui,
am decis să-l scot de la Gordonstoun și să-l aduc acasă,
la Eton, la Windsor, unde-i e locul!
Nu poți să recurgi la Coroană de fiecare dată.
Ba pot. Și o voi face.
Atunci ar fi bine să-ți amintești ce promisiuni mi-ai făcut
și urmările pentru Coroană ale încălcării lor.
Educația lui Charles e responsabilitatea mea.
A ta e să-ți respecți cuvântul
și să-ți păstrezi soțul.
Charles!
Bună ziua, domnule.
Te pregătești pentru întrecerea anuală?
Mă pregătesc.
Ducele de Edinburgh decernează premiul anul acesta.
Știu.
Mi-a vorbit foarte mult despre însemnătatea întrecerii.
Întrecerea e una dintre marile tradiții ale școlii, însă e foarte dificilă.
Nu credeți că voi face față?
Rezistența fizică e doar una din căile spre autodeterminare.
Ai încercarea ta personală la această școală, dat fiind cine ești.
Și pentru tatăl tău a fost greu.
El a avut dificultăți de alt gen, mari dificultăți...
și mari suferințe.
Însă nu s-a dat bătut nicio clipă și, cu ajutor...
a învins.
Cred că aș vrea, totuși, să particip la întrecere, domnule.
Cred că tatăl meu se așteaptă s-o fac.
- Mișcă! - Hai, băieți!
- Haide! - Ajută-mă să urc!
Trage!
- Hai! - Ajutați-mă!
- Hai sus! - Credeai că o să uit?
- Ajută-mă! - Philip!
- Ești teafăr, Jim? - Așa-i trebuie!
Nu mă aștept să te înțelegi cu toți.
Dar aștept din partea tuturor elevilor mei să respecte idealurile platoniciene:
să aibă controverse fără a se certa, să se certe fără a suspecta.
- Să suspecteze fără a calomnia. - Domnule...
Tu și James veți avea sarcini în plus. Munciți împreună la poartă.
Uitați, în apărarea mea...
Cred
că am văzut cu toții
cum acționezi în apărarea ta.
Mulțumesc.
Ca pedeapsă, trebuie să construim o poartă împreună, în vacanța mică.
- În loc să vin să te văd! - Dr. Hahn mi-a telefonat ieri.
Te va ține la școală de sărbători,
ca să te acomodezi mai ușor. Mă tem că am acceptat.
- Mai stai mult? - Întinde-o! Ce-ai făcut?!
Ceea ce mă obligă să merg la nuntă, cu avionul.
Dar nunta e la Londra!
Da. Suntem la aerodrom acum.
Îmi pare rău, dar trebuie să închid.
Acomodează-te și poartă-te frumos! Asta mă va înveseli.
Boule!
Philip!
Te cheamă Hahn!
Grăbește-te!
După decolarea de la Köln,
din cauza vremii proaste, n-au putut ateriza la Bruxelles.
Încercând să aterizeze la Oostende...
Mă tem...
Mă tem că au pierit toate cele 12 suflete.
Douăsprezece?
Inclusiv cei patru membri ai echipajului.
Dar echipajul de patru, plus Cecile, Don, Ludwig și Alexander...
înseamnă opt.
De asemenea, mama arhiducelui,
o soră medicală,
Joachim Freiherr Reidesel...
Unsprezece.
Și se pare că sora ta, Cecile, a intrat în travaliu în timpul zborului.
Un nou-născut
a fost găsit între rămășițe.
Aranjamentele...
Unde e?
- Philip! - Unde ești, Philip?
Philip!
- Hai, Philip! - Philip!
- Haide!
- Philip! - Philip!
Philip!
- Philip! - Philip!
- Aici! Dr. Hahn! - E în lac!
Haideți!
Domnule!
Plecați acasă!
Înapoi la școală!
Dă-mi lanterna!
Și tu.
Trenul cu lapte pleacă din gara Inverness mâine-dimineață, la 4:45.
Îl vei lua.
De la Londra, vei zbura la Berlin. De acolo, la Darmstadt, cu unchiul tău,
ca să participi la înmormântarea
cumnatului tău...
a nepoților tăi
și a surorii tale.
Nu va fi ușor.
Dar, când te vei întoarce, noi vom fi familia ta.
Această școală va fi căminul tău.
Acum vino!
Fii tare!
Philip!
Philip...
Philip!
Haide!
Vino, Philip!
Mamă, a venit Philip.
Fiul tău.
- Mă mir că îndrăznește să apară aici! - Tată!
Dacă nu era Philip...
și indisciplina lui,
ea n-ar fi urcat în avionul acela.
E adevărat!
Nu-i așa, băiete?
Din cauza ta suntem toți aici
și-l îngropăm pe copilul meu preferat!
- Tată! - Scoateți-l de aici!
Acum poate că îl urăști
dar, într-o zi, cu voia Domnului, vei fi la rândul tău tată.
Și vei da greș, cum fac toți părinții, și vei fi detestat.
Și vei ști ce înseamnă să te rogi ca propriul tău fiu să te ierte.
Philip! Unde pleci?
Du-te înăuntru!
Cred că are nevoie de ajutor, domnule.
Numai după ce îl cere. Vino!
- Domnule! - Nu te opri!
E aici.
Ajutor!
Vorbește mai tare!
Am... Am nevoie de ajutor.
Așa...
Acum mergem.
Băieți!
- Da. - Băieți...
- Trei, doi... - Puneți mâna!
- Unu... - Ridicați!
Ușurel...
Stop! Înapoi!
Așa...
Bun!
Ați făcut treabă bună, băieți!
Și tu, Philip.
Această întrecere îi așteaptă pe toți elevii de la Gordonstoun.
Traseul vostru are 29 de kilometri lungime.
Sunteți elevi la Gordonstoun. Se așteaptă de la voi să faceți față provocării.
Plus est en vous, domnilor. În fiecare din voi există mai mult.
Plus est en vous!
- Du-te! - Poftim?
Du-te!
- Mișcă-te, Charlie! - Grăbește-te!
- Charles! - Prinde-i din urmă! Repede! Hai!
Grăbește-te!
Lasă-l!
Nu te opri!
Bună ziua, domnule! Mă bucur să vă revăd.
E întru totul plăcerea mea.
- Cum se descurcă? - Păi...
Ar trebui să se întoarcă toți la ora 14:00.
Grater! Hadden!
- Cann! - Scuze, domnule.
Lasă! Pickering! Griffiths!
- Charles e aici? - Să mă uit.
- Unde e Charles? - A rămas în urmă destul de devreme.
Geddes! Bun, schimbați-vă cât de repede puteți!
Mulțumesc.
- Dl Peacock, șeful programului de studiu. - Încântat.
Și, în sfârșit, echipa B.
Bravo!
Cred că ar trebui să începem decernarea.
Încă zece minute.
Desigur.
Charles!
În regulă. Gata! Să începem!
Mulțumesc. Mulțumesc mult!
E o mare bucurie să mă aflu aici
și îmi face mare plăcere să văd atâtea fețe fericite, sănătoase, frumoase.
Întrecerea anuală e un test unic.
Finalizând-o, toți participanții vor fi dovedit caracter, rezistență fizică
și, mai presus de toate...
Și, mai presus de toate... curaj.
Etosul școlii Gordonstoun
este acela de a pune comunitatea mai presus de individ,
echipa mai presus de stea.
Astfel, îmi face mare plăcere să ofer acest minunat trofeu,
Cupa Ducele de Edinburgh, echipei câștigătoare,
care cred că e echipa C.
Condusă de Simon Harper.
Nu sta așa, băiete! Vino și ia-o!
Felicitări! Bravo!
Bravo! Ești băiat de ispravă!
Să știi că, dacă te simți prost
din cauza locului pe care te-ai plasat azi,
pentru mine nu are importanță.
Înțeleg că probele fizice de felul ăsta nu ți se potrivesc,
dar ai dovedit mult curaj și multă hotărâre.
Nu-ți face griji!
Indiferent de câtă rușine simți, te pot asigura
că nu se compară cu rușinea pe care am simțit-o la vârsta ta,
din cauza unui lucru pe care l-am făcut.
Surorii mele preferate.
Cecile nu suporta zborul cu avionul.
O îngrozea.
La fiecare zbor se îmbrăca în negru, pentru propria ei înmormântare.
În fine, ideea e că Kurt Hahn și școala aceea m-au ajutat să-mi revin.
M-au făcut mai tare. Charles...
Durerea, lupta sunt un dar, Charles!
Acum e momentul să te mobilizezi.
Pune osul la treabă acum și nu te vei chinui în viitor,
dar trebuie să te întărești, pentru ceea ce te așteaptă!
Nu-ți face griji! E doar aer.
Ai mai mult în tine.
Trebuie să fii tare și să-ți găsești resursele.
E doar aer!
Aduceți-l încoace!
Nu fi așa de slab! La dracu', nu fi așa de slab!
E în regulă, Charles.
- Pleacă! - Charles!
E în regulă.
Tati!
- Tati! - Scumpă Anne!
Ce face fetița mea preferată?
- Mai repede, tati! - Vin, vin!
Mulțumesc.
- Vin și ei? - Da.
Bună, Martin!
PRINȚUL CHARLES A RĂMAS LA GORDONSTOUN
ÎNCĂ CINCI ANI.
I-A DESCRIS ULTERIOR DREPT „O CONDAMNARE LA ÎNCHISOARE”
ȘI „UN IAD ABSOLUT”.
CÂND I-A VENIT RÂNDUL CA TATĂ,
CHARLES ȘI-A TRIMIS FIII LA COLEGIUL ETON.
Subtitrarea: Anacaona Sonetto