EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Det stämmer tyvärr.
Hans Kungliga Höghet har fått kämpa.
Även om er önskan att er son skulle bli den första tronarvingen
som gick på en vanlig skola är berömvärd,
och vi var glada över att ha honom på Cheam...
...så bör vi inte blunda för att det inte var helt lyckat.
Tack.
Pressen skriver om honom nästan varje dag.
De andra pojkarna läser om honom i tidningen.
De ser hans vakt.
Vi gör vad vi kan,
men pojkar i den åldern kan vara grymma.
Faktum är att Hans Kungliga Höghet är annorlunda.
Och inte bara på grund av den han är och vilka hans föräldrar är.
Han är ovanligt blyg. Känslig.
Skör.
Så om ni ber om min professionella åsikt
om val av skola...
Ja, det gör jag.
Jag skulle säga att Eton College är den perfekta lösningen.
Och inpå knuten.
Titta, Charles!
Du kommer att vara mycket närmare oss.
På helgerna kan du springa uppför kullen och vara med oss.
Du kan sova i din egen säng.
Jag måste fråga pappa men han håller säkert med.
Kära farbror Dickie.
Mamma sa att hon har valt Eton College som min nästa skola.
Jag måste säga att jag blev lättad och nu ser jag fram emot det.
Att gå på Eton känns rätt.
Visst gick du också där?
Jag gick aldrig på Eton.
Jag blev plågad av en mycket trist privatlärare hemma,
sedan skickades jag till sjökrigsskolan i Osborne,
så jag är mycket avundsjuk över Eton.
Du kommer att ha så kul där.
Får jag föreslå att du besöker Arthur Cunningham,
huvudskräddare för det finaste huset på Savile Row?
-Sir. -Är det en two-in-hand?
-Ja, sir. -Även kallad?
-Eton-knuten. -Eton-knuten.
Dra i ärmarna.
Lite högre över axlarna.
Ja, sir. 60 mm.
Och vi sätter på hatten med tummarna.
Eton-kostymen.
-Nästa storlek? -Fem.
Fem?
-Fem. -Fem.
Vitt.
Andas in.
Bra.
Tack.
-Piggar inte det upp dig? -Jo, det gör det.
Pricken över i.
Åh, ja!
Grattis, sir!
-Bra jobbat! -Tack.
Vi vann med en halv längd, vilket är den nautiska motsvarigheten till en näsa.
-Hals. Du har bränt pannan. -Du skulle se mina ben.
-Tack. -Vi låg efter länge.
Men klarade den sista bojen bra.
Vilket är den nautiska motsvarigheten till den sista furlocken.
Furlong!
Titta in hos Charles efter middagen.
Och visa honom trofén? Bra idé.
Nej, för att se hans uniformer.
-Vilka uniformer? -Till Eton.
Vad menar du? Han ska till Gordonstoun.
-Inte nödvändigtvis. -Jo.
-Det är inte hugget i sten. -Jo, om du ger mig en mejsel.
-Philip. -Gordonstoun är rätt plats.
Skolan danade mig och den kan dana Charles.
-Han lär sig inget om sig själv på Eton. -Han kan överleva och kanske blomstra.
Eller så blir han en pjoskig vekling som resten av den brittiska överklassen.
Ers Majestät, Ers Kungliga Höghet.
Dickie tycker att det är rätt skola.
-Det angår inte Dickie. -Han gillar Charles.
-De brevväxlar. -Sen när?
-Sen han hörde att Charles var olycklig. -Han lägger sig i.
-Sådan är Dickie. -Eton vore ett svek mot vår son.
Han ska till Gordonstoun. Slutdiskuterat.
Då så. Om du är så obeveklig.
-Ja. -Vi lämnar tillbaka uniformerna.
-Du kan elda upp dem. -Men du får berätta det för Charles.
-Då så. -Tack, James.
Jag gillar Skottland, men är det inte långt hemifrån?
-Nej. -Blir det inte jobbigt för er
-att hälsa på mig där? -Nej, inte alls.
Jag har redan bestämt mig för att flyga dit dig själv, som en kul utflykt.
Men jag ska inte ljuga för dig.
När jag hörde att jag skulle till Gordonstoun kände jag precis som du.
Förtvivlan.
Jag ville vara hemma med min kära favoritsyster.
Jag ville att det skulle vara lätt. Men för att växa upp ordentligt,
måste du bort från allt det här tramset.
-Vill du höra en stor hemlighet? -Gärna.
Det här...är inte den riktiga världen.
John, gör dig av med de här.
Du kan få min gamla jumper. Uniformen har inte förändrats.
I med huvudet.
Det är den första lektionen.
Vilka vi är beror inte på kläder eller det som glittrar.
Det är andan som definierar oss.
Här inne.
WOLFSGARTEN SLOTT TYSKLAND, 1934
Du ska väl inte flyga honom till skolan i begravningskläder?
Självklart.
Man kan lika gärna klä sig för det oundvikliga.
Om vi landar säkert byter jag om.
Hon är din syster.
Ja, jag är grek.
Följ med. Nu får vi det överstökat.
Varför gör vi det här? Jag hatar att flyga. Vi borde ha åkt tåg.
Ge mig din hand.
Det är ingen fara. Se på mig. Det är bara luft.
Ja.
-Det är så vackert. -Det är iskallt.
Varför fick jag inte stanna i Tyskland och gå i skolan där?
Far tycker att det är viktigt att du blir utbildad av ett geni.
Och eftersom dr Hahn är jude var det omöjligt att stanna i Tyskland.
Okej då. Men varför valde geniet Skottland?
Ers Kungliga Höghet.
-Vem är det? -Någon utlänning.
-Vad heter du? -Philip.
Philip vad?
Bara Philip.
Fortsätt jobba.
Philip! Kom nu.
Dagen började på London Airport,
där hertigen av Edinburgh överraskade prins Charles
med att flyga honom till skolan. Det moderna sättet att åka till skolan.
I ett flygplan fluget av ens pappa
på den här viktiga dagen för vår blivande kung.
-Välkommen! -Kära dr Hahn.
-Välkommen hem, sir. -Det är fint att vara tillbaka.
Mr Tennant har Charles årskull.
-Ers Kungliga Höghet. -Angenämt.
-God morgon, pojkar. -God morgon, sir.
-Ers Kungliga Höghet. Välkommen. -Tack.
Den här skolan ligger i er fars blod. Han var en av de första eleverna här.
-Han hjälpte till att bygga skolan. -Jag byggde den där muren.
Ja. Saker har förändrats lite sen er fars tid.
Men inte de viktiga sakerna. Principerna är desamma.
-Bra. Du har inte blivit vek. -Nej.
Jag vill inte att han ska skämmas bort på något lyxhotell.
-Den här vägen, prins Charles. -Sir!
-Är ni redo för hur tufft det blir? -Hur känns det att vara så långt bort?
-Då så. Tack. -Är det här bra för honom, sir?
Är det rätt skola för er?
Det här var er fars sovsal. Vi har gett er hans gamla säng.
-Hej, pojkar. -God morgon.
Simon Harper, sir. Sovsalsvakt. Simon ska lära er reglerna.
Ni har fått fönstret, Ers Kungliga Höghet.
-Kalla honom bara Charles. -Ja, sir. Charles.
Tack. Det var snällt av dig.
Det här är Geddes.
Charles.
Här är Gilkinson.
Kommer minnena tillbaka, sir?
-Ja. -Lyckliga minnen, hoppas jag.
Här är Griffiths.
De allra lyckligaste. Vem är det?
Den kungliga vakten.
Slottet insisterade. Ifall pressen tar sig in.
Han ska lära sig att klara sig själv.
Oroa er inte. Vi vet vad som väntas av oss.
Hertigen ödslade ingen tid och anmälde prins Charles
till Gordonstouns ökända utmaning,
där uthållighet och beslutsamhet prövas
i de karga skotska högländerna.
På Gordonstoun värderas kondition lika högt som akademisk framgång.
Prinsen kommer att sättas på prov av deras fysiskt krävande regim.
Det är platsen som kan göra vår unge prins till en man redo att tjäna sitt land.
Det går inte att stänga. Det är trasigt.
-Men det regnar in. -Fönsterkarmen är trasig, idiot.
-Vad gör du nu? -Flyttar på sängen.
-Ställ tillbaka den. -Men lakanen blir blöta.
Ställ tillbaka den, annars anmäler jag dig.
Släck!
Snabbare!
Kom igen, killar.
-Kom igen. -Skynda! Få det överstökat.
-Flytta. -Kom igen!
-Skynda! -Upp med dig!
Ers Kungliga Höghet.
Sätt fart.
Vad är det för fel?
Det är iskallt.
Vänta tills du får din kalldusch. Kom igen.
Ett varv till, kom igen!
Okej, kom igen nu!
Kom.
Du!
Hallå! Kom ner hit.
Det är inte frivilligt. Det är ditt projekt.
Det är kroppsarbete.
Om Hahn vill bygga om stället får han betala personalen att göra det.
Personalen.
-Tror du att du är bättre än vi? -Jag vet att jag är det.
Håll utkik. Det här blir kul.
Någon europeisk bastardgreve?
Jag är faktiskt prins.
Vi vet allt om din sort.
Dina systrar är nazister.
Din pappa har stött bort dig så att han kan vara med sin hora i Paris.
Det är Monaco.
Din mamma är mentalsjuk och sitter på dårhuset.
Du är ingen, och du ska arbeta.
Varför? För att jag säger det.
Släpp mig!
Här!
Sätt dig.
Jim slog först.
Jag förstår mig på orättvisa. Vi är båda landsflyktingar.
Vi är båda offer och jag förstår din ilska.
Men som det är nu,
så fylls världen av vrede och förstörs snabbt.
Så här, borta från galenskapen, måste vi bana en ny väg.
En ny skola. En ny filosofi. En ny livssyn.
Världen behöver frälsare.
En generation av anmärkningsvärda unga män som har lagt vreden bakom sig.
Som anammar smärtan och motgångarna.
Alla män måste kliva in i det okända.
Bara där, i utplåningen av hat och ilska...
...och egoism, finns vår frälsning.
Jag kan inte stanna här. De är galna allihop. Helt galna.
Kusin Louis bröllop är på ditt mitterminslov.
Don vill flyga.
Jag säger att jag inte vill åka, så kan du bo med mig i Tyskland.
-Bara vi två? -Förmodligen.
Vad betyder det?
Jag har inte berättat det. Jag är havande.
Havande med vad?
-Ett barn. -Igen?
Var inte sån. Slott måste fyllas.
Och herr Hitler vill att vi skaffar så många barn vi kan.
När Tyskland växer behövs fler soldater.
Hallå?
Idiot!
Jag tänkte att jag skulle komma hit för att se hur det går för dig.
Har du fått några vänner?
En...tror jag.
Fast det är svårt att förstå vad han säger ibland.
Ja, de har visst antagit några lokala pojkar.
Charles.
Även om jag står din pappa nära är jag inte din pappa.
Saker som du känner att du inte kan visa för honom eller berätta för honom
för att du är rädd för att göra honom upprörd...
-Ja, sir. -Eller till och med göra honom besviken...
Det är såna saker du kan berätta för mig
och vara säker på att jag aldrig berättar dem för någon.
-Inte för någon annan på jorden. -Ja, sir.
Charles, om du inte är lycklig här måste du berätta det för mig,
så ska jag ta hand om det.
Dumbo!
Vad gör du här inne? Varför är du inte klädd för middagen?
-Jag måste prata med dig. -Om vad?
Kan du stänga dörren?
Jag har beslutat att Charles ska sluta på Gordonstoun och flytta hem.
-Besluta vad du vill. Han stannar. -Dickie har berättat hur olycklig han är.
Dickie lägger sig bara i och vet inget.
Han vet hur ett olyckligt barn ser ut. Och Charles lär vara förtvivlad.
Han plågas från det att han vaknar tills han går och lägger sig.
Vet du vad han kallar skolan? Helvetet på jorden. Colditz med kiltar.
-Jag vill inte diskutera det. -Det måste du.
Och inte bara för att han är din son, utan för att han ska bli kung.
Mobbade barn får ärr för livet.
Och ärriga barn blir förstörda vuxna.
Vi var överens.
Vi skulle åtminstone ha en viss jämställdhet i äktenskapet.
Det är mitt beslut att Charles ska gå på Gordonstoun.
Inte nu!
Det skulle gå för sig för alla våra andra barn.
Men Charles är kronans framtid
och i kronans namn och som hans mamma
har jag beslutat att han ska sluta på Gordonstoun
och komma hem till Eton och Windsor, där han hör hemma.
Du kan inte alltid ta till kronan.
Jo, det kan jag. Och jag gör det.
Minns då de löften du gav mig...
...och konsekvenserna för kronan om du bryter dem.
Charles utbildning...är mitt ansvar.
Ditt är att hålla dina löften...
...och behålla din man.
-Charles. -God dag, sir.
Förbereder du dig för utmaningen?
Ja.
Hertigen av Edinburgh delar ut priset i år.
Jag vet.
Han har pratat mycket om utmaningens betydelse.
Utmaningen är en av skolans fina traditioner, men den är mödosam.
Du tror inte att jag klarar det.
Fysisk uthållighet är bara ett sätt att uppnå självbestämmande.
Du har din egen utmaning här på skolan, med tanke på vem du är.
Din far...hade det också svårt.
Han hade andra svårigheter. Stora svårigheter och stor smärta.
Men han gav aldrig upp och sedan, med hjälp, segrade han.
Jag vill fortfarande göra utmaningen, sir.
Jag tror att pappa väntar sig det.
-Spring! -Kom igen, killar.
Hjälp mig upp.
Dra upp.
-Kom igen. -Hjälp mig.
-Upp med er. -Trodde du att jag tänkte släppa det?
-Hjälp mig upp! -Philip!
-Gick det bra, Jim? -Rätt åt honom.
Du behöver inte komma överens med alla.
Men alla mina elever ska rätta sig efter platoniska ideal:
Att diskutera utan att gräla, att gräla utan att misstänka,
att misstänka utan att förtala.
-Sir. -Du och James
får jobba på grinden tillsammans.
Till mitt försvar...
Jag tror att vi alla har sett hur du agerar till ditt försvar.
Tack.
Och som straff måste vi bygga en grind tillsammans på lovet.
-I stället för att träffa dig. -Dr Hahn ringde mig i går.
Han vill att du är kvar i skolan på lovet
så att du kommer till rätta. Jag gick med på det.
-Är du klar snart? -Stick! Vad gjorde du?
-Så jag måste flyga till bröllopet. -Men det är i London.
Ja, vi är på flygfältet nu.
Förlåt, men jag måste gå.
Kom i ordning och uppför dig väl. Då blir jag glad.
Hörru!
Idiot!
Philip!
Hahn vill prata med dig!
Skynda dig!
Efter starten i Köln
hamnade de i dåligt väder och kunde inte landa i Bryssel.
Medan de försökte landa i Oostende...
Tyvärr...
Tyvärr så dog alla 12.
Tolv.
Inklusive de fyra i besättningen.
Men fyra besättningsmän, plus Cecile, Don, Ludwig och Alexander, blir åtta.
Även storhertigens mor...
...en sjuksköterska...
...Joachim Freiher Reidesel.
Elva.
Och din syster Cecile måste ha börjat få värkar i planet.
Ett spädbarn hittades bland vrakdelarna.
Förberedelser...
Var är han?
-Philip! -Philip, var är du?
Philip!
Kom igen, Philip!
-Philip! -Kom igen!
-Här borta! Dr Hahn! -Han är i sjön.
Kom igen!
Sir!
Gå hem!
Tillbaka till skolan.
Ge mig lyktan.
Du med.
Mjölktåget går från Inverness station i morgon bitti kl. 04.45.
Du ska med det.
Från London flyger du till Berlin och sedan till Darmstadt med din morbror
för att gå på begravningen av din svåger,
dina systersöner och din syster.
Det blir inte lätt.
Men när du kommer tillbaka blir vi din familj.
Den här skolan blir ditt hem.
Kom nu.
Var stark!
Philip!
Philip.
Gå.
Philip, kom.
Mamma? Det är Philip.
Din son.
-Det förvånar mig att han vågar visa sig. -Pappa!
Om det inte vore för Philip och hans brist på disciplin...
...hade hon aldrig gjort flygresan.
Det är sant. Eller hur?
Det är på grund av dig vi är här och begraver mitt favoritbarn.
-Pappa. -Ta honom härifrån.
Du kanske hatar honom nu...
...men en dag kommer du att bli pappa själv.
Och du kommer att misslyckas, som alla föräldrar gör, och bli hatad.
Då får du veta hur det känns att be Gud om din egen sons förlåtelse.
Philip. Vart ska du?
In med dig.
Han behöver nog hjälp, sir.
Inte förrän han ber om det. Kom.
-Sir? -Fortsätt.
Han är här.
Hjälp.
Tala högre.
Jag... Jag behöver hjälp.
Då så...
Nu går vi.
Pojkar.
-Tre, två, ett. -Lyft.
Försiktigt.
Stopp. Backa.
Ja.
Bra. Bra jobbat, pojkar.
Du med, Philip.
Den förestående utmaningen är något som varje Gordonstoun-elev måste möta.
Er väg är tre mil lång.
Ni är Gordonstoun-elever och ni förväntas anta utmaningen.
Plus est en vous, mina herrar. Ni har mer att ge.
-Sätt i gång. -Va?
Sätt i gång!
-Kom igen, Charlie. -Skynda!
-Charles! -Spring i kapp dem. Snabbt.
Skynda på!
Lämna den.
Fortsätt.
-Hej, sir. Fint att ha er tillbaka. -Ett nöje. Hur går det för honom?
Tja... Alla bör vara tillbaka klockan två.
Grater. Hadden.
-Cann. -Förlåt.
Strunt samma. Och Pickering. Griffiths.
-Är Charles här? -Jag ska ta en titt.
-Var är Charles? -Vi tappade bort honom rätt tidigt.
Geddes. Okej, allihop. Byt om så fort ni kan.
Tack.
-Mr Peacock, vår studierektor. -Hur står det till?
Och slutligen, lag B.
Vi borde nog börja prisutdelningen.
Tio minuter till.
Självklart.
Charles?
Då så. Vi sätter i gång.
Tack så mycket.
Det är trevligt att vara här,
och ett nöje att se så många glada, friska och stiliga ansikten.
Utmaningen är en unik prövning.
Alla deltagare som klarar den uppvisar karaktär, uthållighet
och framförallt...
Och framförallt mod.
Gordonstouns etiska grundsyn
är att anamma gemenskapen framför individen...
...laget framför stjärnan.
Det är ett stort nöje att dela ut den här fina trofén,
hertigen av Edinburghs pokal, till det vinnande laget,
som lär vara lag C.
Ledda av Simon Harper.
Sitt inte bara där. Kom och ta emot den!
Bra jobbat. Duktigt!
Om du skäms för hur det gick i utmaningen i dag...
...så spelar det ingen roll för mig.
Sådana fysiska prov faller sig inte naturligt för dig.
Men du visade stort mod och beslutsamhet.
Oroa dig inte.
Oavsett om du skäms eller inte kan jag försäkra dig om
att det inte är något jämfört med skammen jag kände när jag var i din ålder.
För något som jag gjorde.
Mot min favoritsyster.
Cecile. Hon hatade att flyga.
Hon var livrädd.
Hon hade alltid på sig svarta kläder när hon flög, för sin egen begravning.
Poängen är att Kurt Hahn och skolan tröstade mig och gjorde mig tuffare.
Smärtan och motgångarna är en gåva, Charles.
Nu måste du gräva djupt.
Jobba hårt nu så blir det enklare sen.
Men du måste bli tuffare för det som väntar dig.
Lugn! Det är bara luft.
Jag vet att du har mer att ge, Charles.
Du måste vara stark och du måste hitta det.
Det är bara luft!
Få hit honom.
Var inte så svag! Var inte så jävla svag!
Ingen fara, Charles.
-Stick! -Charles.
Ingen fara.
Pappa!
-Pappa! -Anne! Hur mår min favoritflicka?
-Snabbare, pappa! -Jag kommer.
Tack.
Du måste vara hungrig efter resan. Ska jag göra en smörgås åt dig?
Hej, Martin.
PRINS CHARLES VAR KVAR PÅ GORDONSTOUN I FEM ÅR TILL.
SENARE BESKREV HAN DET SOM "ETT FÄNGELSESTRAFF" OCH "ETT HELVETE".
NÄR HAN SJÄLV FICK BARN
SKICKADE CHARLES SINA SÖNER TILL ETON COLLEGE.
Undertexter: Viktor Josefsson