PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
DUBEN 1962
Dobré ráno, Vaše královská Výsosti. Je 7:30.
Dobré ráno, Johne.
Bože.
- No tak, škubněte. - Nemohu, pane.
- Měl by to vidět odborník. - Nebuďte srab.
Stačí jen pořádně prudké...
To člověka nenaplňuje důvěrou.
Má skvělá doporučení.
Léčil všechny. Winstona Churchilla, Duncana Sandyse, lorda Astora.
Vzbudil jsem se, otočil hlavou a bylo to.
Musel jsem si ho přeležet přes noc.
To je možné. Můžete se posadit, Vaše královská Výsosti?
Lidé za mnou často chodí s krkem, zády, lokty, koleny.
Často to s příznaky nemá nic společného.
Skutečná příčina bývá někde jinde.
Například?
Napětí. Emoční stres.
Nevyřešené konflikty různého typu.
Tam.
A jaká následuje léčba?
Nejdřív se identifikují, rozpoznají příčiny
a následně se léčí nejen fyzické symptomy,
ale je třeba změnit životní styl.
Tam u nás se o mě starával jeden chlápek,
který zajišťoval, abych nebyl napjatý.
- Mike Parker? - Neříkejte, že toho rošťáka také znáte.
Znám.
Proč jste to neřekl? Jak že se jmenujete?
Stephen Ward, pane. Pořád mluvil o tom, abych vás vytáhl na víkend.
- Kam? - Trochu se pobavit.
Rád dávám lidi dohromady.
Zrovna o víkendu budu s takovou veselou partou.
Kdybyste souhlasil, mohli bychom nalézt čas na rychlý portrét.
Jak vidíte... fušuju do toho.
Kdo je tohle?
Christine.
Bude tam. Mandy také.
Víte, že už mě ten krk bolí míň?
TAJEMNÝ MUŽ
O ROK POZDĚJI
Teď!
Christine Keelerová, znáte tohoto muže?
Kapitán Eugene Ivanov.
Sovětský námořní atašé.
Bez komentáře.
Měla jste vztah s tímto mužem, Johnem Profumem, ministrem války?
Bez komentáře.
Trefa!
Slečno Keelerová, byla jste na večírku, pořádaném Stephenem Wardem.
Kdo je tento muž?
TAJEMNÝ MUŽ
Slečno Keelerová?
Nádherný den. A dost úspěšný, řekl bych.
- Děkuji, že jste přišel, Johne. - Pane premiére.
- Můžeme? - Po vás.
- Užil jste si to? - Vstával jsem dost brzy.
Co tu dělal John Profumo?
Pozval jsem ho, abychom si upřímně promluvili.
Řeknu vám, co mě znepokojuje, Johne.
To, že mnoho významných úspěchů této vlády
zastiňují skandály a fámy.
Sakra.
Pak vám mohu potvrdit to, co jsem řekl vašemu tajemníkovi
a co jsem následně řekl sněmovně.
Nemám co skrývat, nic, z čeho se zodpovídat.
Řekl jsem mu, aby přemýšlel nad tím, co říká, že jsme přátelé...
Trefa.
...a můžeme hovořit důvěrně.
Ve většině manželství jsou trhliny.
Připouštím, že i v mém.
Ale jděte, Harolde.
Nepřišel jsem před šesti lety škemrat,
abyste mě vzal do vlády proto, abych z vás udělal hlupáka.
Ty mu věříš?
Za svůj život už dokážu rozpoznat výraz lháře.
Rysy jsou vykresleny trochu jinak.
Je to v očích.
Jakou mám jinou možnost?
Nevěřit svým blízkým, těm co prohlašují, že mě milují?
To by bylo příliš bolestivé.
- A ta fotografie? - Jaká fotografie?
Ta z večírku organizovaného Stephenem Wardem.
KDO JE TAJEMNÝ MUŽ?
Společenský chiropraktik.
Prostitutka a ruský špion v popředí.
- V pozadí-- - Silueta.
Silueta podobná Profumovi.
Když to říkáš. Já říkám, že existují důvodné pochyby.
VAROVAL JSEM JE, ŘÍKÁ WARD
Ty jeden důvěřivý hlupáku.
Za šest let v úřadu premiéra
jsem musel čelit mnoha závažným a stěží pochopitelným obtížím.
Tato situace je jednou z nich.
Rád bych, aby bylo jasné,
že jsem přesvědčen, že John Profumo má právo nejen na podporu,
ale také na pochopení a důvěru sněmovny
a stejně tak celé země.
- Děkuji. - Kdo je ten tajemný muž, pane?
Už jen ta hudba a křik je příšerný
v každou denní a noční hodinu.
Ano, Margaret je odjakživa temperamentní.
Ale ty stavební práce jsou skutečně nesnesitelné.
A nezdá se, že by to mělo skončit.
- A teď nová střecha. - Chápu.
Mlácení kladivem a vrtání,
někdy dokonce i o víkendu.
A netrpím tím jenom já.
I Gloucestery to přivádí k šílenství.
Ty přivádí k šílenství všechno.
- Sir John Weir, Vaše Veličenstvo. - Děkuji.
Nebojte, tetičko Marino.
Od toho tu jako hlava rodiny jsem.
- S Margaret promluvím. - Děkuji.
- Vaše Veličenstvo. - Sire Johne.
Jak víte, včera jsme odebrali vzorky. A už máme výsledky.
Je mi potěšením vám potvrdit, že jste těhotná.
- Gratuluji. - Děkuji.
Je to báječná novina, musím vás však varovat.
Vaše hodnoty železa jsou velmi nízké. Není to nebezpečné, ale mohlo by být.
- Dobrý den. - Madam.
Doufám, že sedíš.
Philipe?
- Jeho královská Výsost je pryč, madam. - Kde?
Odjel za zábavou, na víkend.
Víkend? Je středa. Vůbec se mi nezmínil.
Bylo to na poslední chvíli.
Jistě. Děkuji.
Madam.
POLICIE
Slečno Keelerová!
Kdo je ten muž, Christine?
- Tudy. - Pane Warde!
Pane Warde. Co pan Profumo?
Děkujeme za informaci.
Právě se mi doneslo, že Stephen Ward, omlouvám se za vyrušení,
je vyslýchán policií a všechno potvrdil.
To, že ho představil prostitutkám, ruského špiona, všechno.
No, no, no.
Myslím, že můžeme s jistotou očekávat Profumovu rezignaci.
A rozpad vlády krátce nato.
Budete mě muset omluvit, měl bych se dát do práce.
Dobrá.
Takže s Paříží souhlasíte?
- Když je to nutné. - Je.
Nevrátil jste se právě pracovně z New Yorku?
- Vrátil. - A před tím z Tokia?
Nebylo by dobré být nějaký čas doma?
Bylo, kdyby to byl domov, ale je to staveniště.
Její královská Výsost
se rozhodla kompletně zrekonstruovat náš byt.
Zaslechl jsem šťastnou novinu, že možná očekává dalšího potomka.
Je to tak.
V každém manželství je důležité najít něco, co vás spojuje
jako pár.
A u vás to je?
Nepřítomnost.
Smeknout.
A je to.
Madam.
- Tato, madam? - V žádném případě.
Nechci...
Ahoj.
Děkuji.
Ano, mnohokrát vám děkuji.
Vaše Veličenstvo.
- Proboha. - Copak?
Jídelní stůl v jedné místnosti s kuchyní?
Ano.
Tak to si moc neumím představit.
Je to moderní. Rovnostářské.
Ty jsi nejméně rovnostářská osoba, co znám.
To není zrovna nejhezčí forma gratulace.
- Proto jsi přišla? - Gratulace k čemu?
Maminka ti to neřekla? Jsem...
- Vážně? - Ano.
- To je báječné. - Děkuji.
Několik týdnů po tobě.
To je senzační.
Ale ne, proto tady nejsem.
Jsem tu, abych ti řekla, že na své cestě za tímto velkým, prosvětleným, moderním
rovnostářským domovem pro tvou rozrůstající se rodinu
bys mohla brát trochu ohled na své sousedy.
Co máš na mysli?
Předpokládám, že hluk a vůbec celý ten rozruch.
Aha.
A kdo tě na tuhle šerednou misi poslal?
- Marina? - Ano.
Ta ať si radši hledí svého.
Jako nízko postavený člen uprchlické rodiny tvého muže
má štěstí, že tu vůbec může být.
Asi tak k tvému rovnostářství.
- Nejde jen o ni. - Takže Alice?
Ta hašteřivá rašple.
- A Kentové a Gloucesterové. - Chápu.
Celý ten odporný, závistivý tyjátr, natěsnaný v tomto směšném areálu,
zuří proto, že jsme dostali ten největší byt.
- Kvůli bytu nikdo nezuří. - Jsou rozpálení doběla.
Doslova se zalykají vztekem.
Zuří kvůli tomu hluku.
Protože reprezentuje oživení, modernizaci a změnu.
Ne, protože je to bezohledné, sobecké a ohlušující.
A jak se má zatím děťátko?
Je to bez komplikací, překvapivě. Co to tvoje?
S komplikacemi.
Mám být tentokrát víc v klidu.
To ti laskavě doporučuji i já. Ať na sebe nějakou zátěž vezme i Philip.
- Jak se má? - Dobře. Proč?
Chceš povědět drb, co jsme s Tonym zaslechli?
- Ne. - Je to jen drb.
Ale nemůžeš popřít... Podoba tam je.
Podívej.
Vidíš?
TAJEMNÝ MUŽ?
To je ministr války. Právě to přiznal.
Profumo přiznal aféru, ale popřel fotografii.
Ta ramena mají něco z Philipa.
Premiér vás žádá o schůzku. Je to naléhavé.
To je ten nejhorší druh zrady.
Od někoho, od koho bych se toho nikdy nenadál.
To je mi líto.
Ten zubař, pan Ward, se má evidentně z čeho zpovídat.
Chiropraktik, madam.
Zdá se, že to celé zorganizoval.
Možná to zorganizoval,
ale v novinách se dočtete, že je to celé moje chyba.
LHÁŘ PROFUMO KONČÍ
Myslím, že z toho důvodu je namístě nabídnout vám rezignaci.
Prosím?
Integrita vaší vlády byla narušena.
Jako premiér musím přijmout odpovědnost. Nemohu pokračovat.
Ale ano, můžete, pane Macmillane. A musíte.
Žádám vás, abyste se vrátil a sjednotil svůj kabinet a mou vládu.
Převezměte odpovědnost za tuto zemi.
Vraťte se do Downing Street, pane premiére, a chopte se otěží.
Lid naší země potřebuje stabilitu.
Stejně jako já, více než kdy dřív.
Madam?
Opět jsme s vévodou z Edinburghu v očekávání.
Gratuluji, madam.
Není to však bez komplikací.
Vezmu si volno a několik měsíců strávím ve Skotsku.
Lékaři se vyjádřili jasně, že potřebuji odpočinek... Naprostý.
Abych těhotenství zachránila.
Proto od vás potřebuji, abyste tu na to dal zatím pozor.
Královna matka mě zastoupí v ceremoniálních záležitostech,
dokud se dítě nenarodí.
Zajisté.
Děkuji.
Děkuji, pane premiére.
Moc to pro mě znamená... osobně.
Bylo to báječné.
Když neparodovali snoby,
tak kritizovali vládní korupci
nebo pokrytectví našich biskupů,
nebo rýpali do britského válečného úsilí.
V jednu chvíli se dokonce opřeli do královny.
- Do královny? - Byla to vážně ohromná legrace.
Rovněž se velice těšíme
na naši blížící se cestu do Indie a Pákistánu.
Princ Philip mi říkal, že se velice těší,
až mě vezme na Chajbarský průsmyk.
A pak došlo i na tebe.
Čeho že se nejvíc bojíš?
„Toho, až ráno přinesou noviny.“
Nemá smysl to napodobovat. Nikdy to nebude ono.
- Bylo to kruté? - Ne.
- Smáli se lidé? - Ano.
- Smál se Boothby? - Kdo mluvil o Boothbym?
Předpokládám, že s ním jsi tam byla. Smál se?
Ano.
A ty?
Ano. Měl bys tam jít.
Abys viděl, co se s tou tvou zpropadenou zemí děje.
Johne, zabalil jste plavky?
- Ano, pane, vše je sbaleno. - Výborně.
Ahoj.
Jak milé. Jedeš se mnou.
S tebou? Ne, odjíždím.
- Kam? - Do Svatého Mořice.
Jak tajemné.
A ty?
Balmoral.
Dvě různé země.
Jak výstižné.
- Co to znamená? - Vhodné, příhodné, případné, trefné.
Já vím, co znamená „výstižný“.
Co jsi tím chtěla říct?
S tím si nelam hlavu.
Užij si hory, drahý.
DIVADELNÍ PŘEDSTAVENÍ ÚLET
Šmejde!
Jste zrádce, pane Warde?
V tomto případu vycházíme z hlubin chlípnosti a zkaženosti.
Prostituce, promiskuity, perverze.
Potíž a svár.
Vidle a škvár.
Vévodkyně z Fife.
Jsou na ni jako hrdličky. Chápete?
Co je zač tento zhýralý, odporný svět Stephena Warda a jeho společníků?
Při pohledu na jejich chování se zdá, jako by hodnoty, jež nám bývaly drahé,
slušnost, úcta, důvěra,
byly věcí minulosti.
V pozici premiéra této velké země
mě často navštěvují mnozí velikáni
a ptají se mě, čeho se nejvíce bojím.
Má odpověď?
Událostí, chlapci, událostí.
Podzimu.
Toho, až ráno přinesou noviny.
Civilizovaná společnost již není civilizovaná.
Vládnoucí třída se vzdala zodpovědnosti
a již nejde dobrým příkladem.
Místo toho klesla a změnila se ve scvrklou verzi sebe sama.
Šálí mě zrak?
Zírá na mě skutečně ten, který si myslím, že to je?
Přišel jsem dnes večer do divadla,
protože se mi doneslo, že nějací drzí mladí satirici
se živí tím, že mě napodobují,
což se hodí, protože já sám prý všude zanechávám příšerný dojem.
Těm říkám: „Styďte se. Vy všichni se styďte.“
Muži jako Ward nezaslouží žádnou lítost.
Zaslouží pouze naše pohrdání.
Konečně nadešel čas
odstřihnout se od morální hniloby v srdci britské společnosti.
Neodsoudíte obžalovaného
jen proto, že byl v centru dění všech těchto zvráceností,
nýbrž proto, že byl jejich osnovatelem.
Bezpochyby je to naprosto odporný člověk.
Proto je v nejvyšším veřejném zájmu
dostát své povinnosti
a vynést verdikt „vinen“
ve věci této obžaloby.
Soud se odročuje na zítřejších 9:00.
A je to potvrzené?
Rozumím.
Vaše Veličenstvo.
Ano, Michaele.
Posaďte se.
Děkuji, madam.
Všem, kteří se vyptávají, jsme jasně vysvětlili,
že máte naordinován delší odpočinek.
Někteří jsou však neodbytní. Jako Britská jezdecká společnost.
Stále se domáhají odsouhlasení toho...
Dobročinného statusu.
Myslí, že vaše intervence by to mohla trochu urychlit.
Ano, nechte mi ty listiny tady, Michaele.
A mám tu pár naléhavých královských rozkazů, vyžadujících váš souhlas.
Ano. Je to všechno?
Bohužel ne, madam. Ještě jedna věc.
Je to trochu choulostivé.
Muž v centru Profumova skandálu.
Stephen Ward?
Ano.
Vzal si život.
Proboha.
Ve své ordinaci, doma.
Policie tam našla jisté věci a mezi nimi portrét,
ručně kreslený portrét zhotovený panem Wardem osobně...
Koho?
Jeho královské Výsosti, vévody z Edinburghu.
Prosím?
Zdá se, že se znali.
Policie má rovněž svědky, kteří viděli Jeho královskou Výsost
několikrát do Wardova domu přijet, madam.
Nevěděli jsme, co by ty dva mohlo spojovat,
ale pak se ukázalo, že byli oba členové
stejného pánského klubu, madam.
Vyskytují se jisté obavy,
že existují i jiné portréty,
nemluvě o všech těch studiích onoho portrétu
a toho, že by mohly padnout do špatných rukou.
Chápu.
Tu situaci zajisté zvládneme, madam,
vypořádáme se s tím, tisk umlčíme.
Jen jsem myslel, že byste o tom měla vědět.
Ano, děkuji, Michaele.
Děkuji, madam.
Rezignace?
Ano, madam.
Poslána v mylné víře, že je v bezprostředním ohrožení života.
Následná biopsie odhalila, že nádor není zhoubný.
Ale premiér prožil několik těžkých měsíců,
s tím či oním.
Je premiér v pořádku, Vaše Veličenstvo?
Mám dojem, že...
jaksi ztratil chuť.
Vaše Veličenstvo.
K čemu?
Pokračovat.
Vaše Veličenstvo.
Pane premiére. Madam. Jdeme?
Jak se daří, pane premiére?
Čím dál líp, abych už jím nebyl.
Doufám, že jste mi to nepřišla rozmluvit. Situace je vcelku beznadějná.
Já ji tak nechápu.
Lékaři mi řekli, že nádor je nezhoubný.
Byl velikosti pomeranče.
Ačkoli to působí potíže a nepohodlí, které především...
I tak to vyžaduje dlouhou rekonvalescenci,
a nejsem ve stavu, abych vykonával náročné povinnosti příslušící premiérovi.
Mé rozhodnutí rezignovat je bohužel konečné.
To je pro mne velkým zklamáním, obzvlášť po našem rozhovoru.
Co se týče mého nástupce, jako panovnice máte výsadu konzultace,
ale mě napadá jediný člověk.
- Hrabě Home. - Alec?
- Ano, všichni ho máme rádi, ale... - Je to ten pravý muž.
O dekádu mladší než já, ocel natřená jako dřevo
a stará vládnoucí třída v té nejlepší podobě.
Zavolal bych Aleca do paláce hned, madam.
Nemá smysl to protahovat.
To je příkaz, pane Macmillane?
Je to má rada, madam.
Víte, že jsem královna sotva deset let.
A za tu dobu jsem měla tři premiéry.
Všichni z nich byli ambiciózní,
chytří, geniální muži.
Ani jeden to nevydržel.
Buď byli příliš staří, nemocní nebo slabí.
Spolek volených zbabělců.
Vaše Veličenstvo.
AŤ NAŠE HLAVA STÁTU ZTĚLESŇUJE NAŠE HODNOTY!
Z cesty, pitomci! Idioti.
Vypadněte!
- Tony. - Drahý hochu.
Co ty tady děláš?
Mohla bych se tě zeptat na to samé obráceně.
Co ty tady neděláš?
Jestli sis nevšiml,
tvá žena jmenovala blízkého rodinného přítele premiérem,
na radu muže, který nemá právo udílet jí rady,
protože už není v úřadu.
Nějak se jí to zhroutilo.
Přišli jsme ji zkontrolovat.
Ale už odjela. Zpátky do bezpečí Skotska.
Tony.
Tak kde jsi byl, ty tajemný chlápku?
- Nějakou dobu prý ve Svatém Mořici. - Ano.
To bylo trochu neopatrné. Příště využij mě.
Víš, že bych tě kryl. Klučičí čest a tak.
Dělej!
Už jdu!
Do prdele.
Hodný.
- Tady jsi. - Chtěla jsem být sama.
Taky tě zdravím.
Dobře. Kdybys mě potřebovala...
Budu v hlavní budově.
Haló?
- To se ti vůbec nepodobá. - Naopak.
Jsem to celá já už několik let.
Chápu, že premiér rezignoval a...
Nejde jen o premiéra.
Taky o tvou matku.
Tvou sestru a děti.
A širokou rodinu.
A církev a Commonwealth. A celou zemi.
Celá ta neústupnost toho všeho.
To, že to ani na minutu neskončí. To všechno chápu.
- Opravdu? - Ano.
Copak tu ale nemůžeme, mezi všemi těmi problémy
a věcmi, co tě přivádí k šílenství,
být pro tebe, za všech okolností,
ať se děje cokoli?
Kéž by.
- Co to má znamenat? - Přesně tohle.
Kéž by.
Netrestej mě mlčením.
Jestli mě z něčeho obviňuješ, chovej se jako dospělá, řekni to.
Dobrá.
Stephen Ward.
Kdo?
Ten chiropraktik.
Jo, ten příšerný muž. Co s ním?
Když spáchal sebevraždu, při prohlídce jeho domu
našli detektivové jím nakreslený portrét tebe.
Pro to nemám žádné vysvětlení.
Bylo jich víc.
Musely se vypátrat a znovu získat, za značných nákladů.
Umíš si představit, co by se stalo,
kdyby se jich jako první zmocnil tisk?
Musel je kreslit podle fotografií, ne na sezeních.
- Ale nepopíráš, že ho znáš? - Léčil mi krk.
- To chiropraktici dělají. - A obstarávají ženy.
Ne mně. Potkal jsem ho párkrát jako pacient.
Říkal jakési naprosté nesmysly o napětí a emocích,
tak jsem místo toho šel za svým kamarádem z námořnictva,
který mě trochu profackoval a bylo po problému.
Takže tě nikdy nepozval na víkend?
Možná pozval.
Ale rozhodně jsem nejel.
A ten tajemný muž v novinách?
- Nejsi to ty? - Nebuď směšná.
Nejsem směšná.
To ty jsi pro mě tajemný muž.
Polovinu času nevím, kde jsi nebo co děláš.
Stačí se zeptat.
Podívej...
Jsem silná. Ty to víš.
A vyrovnám se s pravdou.
Zkrátka vyžaduji znát pravdu.
Nesnesu pouze to, když mi lidé pravdu neříkají.
Tvůj nedávný výlet do Švýcarska, údajně na podporu...
Delfínů.
Vážně si myslíš, že tomu někdo uvěří?
Švýcarsko nemá moře
a Svatý Mořic je zimní hřiště pro milionáře a děvky.
Ve Švýcarsku je náhodou i ústředí
Světového fondu na ochranu přírody, jehož jsem patronem.
Ale vidím, že tohle je otázka zdání versus reality.
Něco lze chápat jen jedním způsobem,
protože to má jen jeden význam.
Například?
V životě jsou dva typy lidí.
Ti, které si druzí představují jako důvěryhodné a spolehlivé,
z kterých se nakonec stanou zákeřní a slabí, jako Macmillan.
A ti, kteří působí komplikovaně a obtížně
a nakonec jsou spolehlivější, než by si kdo pomyslel.
Jako já.
Vím přesně, jaká je má práce. Tvůj otec mi to vysvětlil dost jasně.
Ty jsi moje práce.
Jsi podstata mých povinností.
Tak tady jsem.
Jsem ti oddaný duší i tělem.
Zůstal jsem, neodešel.
Philipe.
Oba jsme dospělí.
A myslím, že jsme oba realisté.
Oba víme, že manželství je výzvou za jakýchkoli okolností.
Takže pochopím...
Když někdy, abys upustil páru,
abys zůstal...
Potřebuješ udělat to, co potřebuješ.
- Umím odvrátit zrak. - Ano, vím, že to umíš.
Vychovali tě tak, že se z tvého odvracení zraku stalo umění.
Říkám, že to po tobě nechci.
Můžeš se dívat přímo.
Jsem tvůj.
Tady.
A ne proto, že jsi mi udělila titul nebo že jsme se tak dohodli.
Ale proto, že to tak chci.
Protože tě miluji.
Tlačte.
Ve jménu Otce i Syna i Ducha svatého.
„Ta slavná země, sídlo Marsovo...“
Amen.
„Ten znovu jiný Eden,
druhý ráj,
ta tvrz, již příroda si stavěla
na příkoř rukoum války morovým...“
A teď všichni na mě. Báječné, a...
Charlesi, podívej se...
Charlesi, podívej.
Gloucesterové, Kentové. Můžeme se alespoň chvíli soustředit?
Prokristapána!
Vyfoťte to.
„Ten šťastný lidu rod, ten malý svět,
to místo požehnané, země ta, to království, ta Anglie.“
Překlad: Magda Bělková