EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
God morgen, Deres Kongelige Høyhet. Klokken er 07.30.
God morgen, John.
Milde Jesus.
-Kom igjen, få den på plass! -Det går ikke. De må få den undersøkt.
Ikke vær så jævla veik. Det trengs bare en bestemt...
-Det inngir ikke de største forhåpninger. -Han har fått de beste skussmål.
Han behandler alle de store. Winston Churchill, Duncan Sandys, lord Astor.
Jeg snudde på hodet, og det var det.
Jeg må ha pådratt meg kink i løpet av natten.
Det er mulig. Kan De sette dem opp, Deres Kongelige Høyhet?
Folk oppsøker meg for sine nakker, rygger, albuer og knær.
Ofte har det ingen sammenheng med symptomene.
Det er gjerne forårsaket av noe helt annet.
Som hva da?
Anspenthet. Følelsesmessige belastninger.
Uløste konflikter av en eller annen art.
Der.
Hvor skal man ta fatt for å kunne behandle noe slikt?
Først ved å identifisere hva det er, dernest ved å akseptere det,
og så ved å behandle ikke bare de fysiske symptomene, men...
...ved å legge om hele ens livsstil.
Jeg pleide å ha en som passet på meg i så måte,
og sørget for at det ikke var for mange belastninger i livet mitt.
-Mike Parker? -Ikke si at De òg kjenner den slubberten?
Jo, det gjør jeg.
Hvorfor nevnte De ikke det? Hva var navnet Deres igjen?
Ward, sir. Stephen Ward. Han snakket ofte om at jeg burde ta Dem med ut en helg.
-Hvor da? -På en fest eller to.
Jeg har glede av å samle mennesker.
Denne helgen bør by på en artig sammenkomst.
Om De er med, kan vi til og med få tid til et raskt portrett.
Som De ser, så... lefler jeg med slikt.
Hvem er dette?
Christine.
Hun kommer. Og det samme gjør Mandy.
Nakken min kjennes visst bedre allerede.
ETT ÅR SENERE
Nå!
Christine Keeler. Kjenner De denne mannen?
Kaptein Jevgénij Ivanóv.
Sovjetisk marineattaché.
Ingen kommentar.
Har De hatt et forhold til denne mannen, krigsminister John Profumo?
Ingen kommentar.
Skudd!
Miss Keeler, De var til stede i et visst selskap hjemme hos Stephen Ward.
Hvem er denne mannen?
Den ukjente mannen.
Miss Keeler?
En fortreffelig dag. Meget vellykket, vil jeg påstå.
-Takk for at du kom, John. -Statsminister.
-Skal vi gå? -Etter Dem.
-Hadde du en fin tur hit? -Jeg måtte svært tidlig opp.
Hva hadde John Profumo her å gjøre?
Jeg ba ham oppsøke meg så vi kunne ha en likefrem samtale, mann til mann.
Vet du hva som bekymrer meg, John?
At de mange og betydelige bragder denne regjeringen har stått for,
risikerer å bli overskygget av skandaler og rykteflom.
Pokker ta.
Da skal jeg bekrefte for Dem det jeg fortalte Deres privatsekretær,
og som jeg siden gjentok i Underhuset.
Jeg har ingenting å skjule eller stå til ansvar for.
Jeg sa han burde tenke nøye gjennom hva han sa til meg. At vi er venner...
Skudd.
...og kan snakke fortrolig sammen.
Det finnes svake punkt i de fleste ekteskap...
...og jeg kan stå inne for mine.
Alvorlig talt, Harold.
Jeg kom ikke for seks år siden og ba på mine knær om en plass i din regjering,
kun for å gjøre tilliten til skamme.
Og trodde du ham?
Jeg har lært meg å gjenkjenne en løgners ansikt.
Noe ved trekkene synes å bli fordreid.
Noe i øynene.
Hva er alternativet?
Å mistro de som står meg nærmest, de som erklærer at de holder av meg?
Det ville vært for smertefullt.
-Og dette fotografiet? -Hvilket fotografi?
Fra denne festen, hjemme hos en viss Stephen Ward.
HVEM ER DEN UKJENTE MANNEN?
Osteopat i sosietetskretser.
En eskortepike og en russisk spion i forgrunnen.
-Og i bakgrunnen... -En skygge.
En skygge som minner om Profumo.
Om du sier det, så. Jeg vil hevde at der er rom for tvil.
Ditt godtroende, blåøyde fjols.
I løpet av mine seks år som statsminister
har jeg stått overfor mange alvorlige og uhåndgripelige vanskeligheter.
Dette er en slik situasjon.
Jeg vil gjerne få gjøre det klart
at John Profumo etter min mening er berettiget ikke bare til støtte,
men dessuten til velvillig forståelse og tillit både fra Underhuset
og hele resten av landet.
-Takk. -Hvem er den ukjente mannen, sir?
Det var ille nok med all musikken og skrikingen,
til alle døgnets tider.
Margaret har alltid vært meget livlig av seg.
Men disse bygningsarbeidene er rett og slett ikke til å holde ut!
Og de synes aldri å ta slutt!
-Og nå skal det legges nytt tak. -Tydeligvis.
All bankingen og hamringen og boringen.
Selv i helgene jobbes det. Og jeg er ikke den eneste skadelidende.
-Familien Gloucester går fra forstanden. -De lar seg irritere av det meste.
-Sir John Weir, Deres Majestet. -Takk.
Ikke bekymre deg, tante Marina. Som familiens overhode er dette mitt bord.
Jeg skal snakke med Margaret.
-Deres Majestet. -Sir John.
Vi tok som kjent prøvene i går, og nå har vi fått resultatene.
Det gleder meg å meddele at De vitterlig er med barn.
-Gratulerer! -Takk for det.
Dette er svært gledelige nyheter, men jeg må anmode om varsomhet.
Jernverdiene i blodet Deres er meget lave.
Ikke faretruende lave, men ikke langt unna.
-Hallo. -Ma'am.
Du bør nok sitte ned.
Philip?
-Hans Kongelige Høyhet er borte, ma'am. -Hvor da?
Han er på en husfest hele helgen.
Hele helgen? Det er onsdag i dag. Han nevnte ikke noe om dette.
Det ble bestemt i siste liten.
Jeg skjønner. Takk.
Ma'am.
-Miss Keeler! Christine! -Hvem er den mannen?
-Denne veien! -Mr. Ward!
Mr. Ward! Hva kan De si oss om Mr. Profumo?
Takk for at De gav oss beskjed.
Jeg fikk akkurat vite at Stephen Ward, og beklager forstyrrelsen,
er blitt avhørt av politiet og har bekreftet alt.
Å ha introdusert Profumo for eskortepiker, den russiske spionen, alt sammen.
Vi kan nok anta at Profumos avgang er nært forestående.
Og da tar det ikke lang tid før regjeringen kollapser.
Du får ha meg unnskyldt; jeg må i gang med arbeidet.
La gå.
Men da ble det et ja til Paris-turen?
-Om du insisterer. -Det gjør jeg.
Kom du ikke akkurat tilbake fra et oppdrag i New York?
-Jo. -Og før det var du i Tokyo?
Er det ikke lurt å ha litt tid hjemme?
Jo, om det kunne kalles et hjem, men det er en byggeplass.
Hennes Kongelige Høyhet har tatt fatt på en omfattende renovering av leiligheten.
Jeg hørte noen gledelige rykter om at hun visstnok venter nok et barn?
Det stemmer. Det gjør hun.
Men i ekteskapet er det viktig å avklare hva som virkelig holder dere sammen,
som par.
Og hos dere er det?
Fravær.
Av med hattene!
Sånn, ja.
Ma'am.
-Denne, ma'am? -Hater den. Aldeles avskyelig. Aldri i...
Hallo!
Takk skal du ha.
Ja, tusen takk skal dere ha, det holder.
-Deres Høyhet. -Deres Majestet.
-Du godeste. -Hva?
Et spisebord i samme rom som kjøkkenet?
Ja.
Jeg vet ikke hva jeg skal mene om det.
Det er moderne. Det er egalitært.
Du er det minst egalitære mennesket jeg kjenner.
Ikke den hjerteligste gratulasjonen jeg har hørt. Det er vel derfor du er her?
-Hva skal jeg gratulere deg med? -Har ikke mamma fortalt det? Jeg er...
-Er du? -Ja.
-Så hyggelig. -Takk.
Jeg har termin et par uker etter deg.
Du, så herlig.
Men nei, det er ikke derfor jeg er her.
Jeg er kommet for å be deg om at mens du ferdigstiller dette flotte, lyse, moderne
og egalitære hjemmet til din voksende familie,
så kan du vise litt større hensyn overfor naboene dine.
I hvilket henseende?
Hva alt bråk og generelle forstyrrelser angår, formoder jeg.
Jeg forstår.
Og hvem sendte deg ut på dette utrivelige, lille ærendet? Marina?
Hun bør vite å kjenne sin plass.
Som et lavtstående medlem av din manns flyktningfamilie
skal hun være glad hun overhodet er her.
Apropos det jeg sa om egalitetsprinsipper.
-Og det gjelder ikke bare henne. -Er det Alice?
Det gretne, gamle hespetreet.
-Samt familiene Kent og Gloucester. -Jeg forstår.
Hele det misunnelige kostebinderiet, stuet sammen i dette latterlige slottet,
helt fra seg over at vi fikk den største leiligheten.
-Ingen er fra seg på grunn av leiligheten. -Harmdirrende.
Så forarget at det gir dem forstoppelse.
De er forarget over alt bråket.
Fordi det representerer foryngelse, modernisering og forandringer.
Nei, fordi det er hensynsløst, egoistisk og øredøvende.
Hvordan forløper graviditeten så langt?
Ukomplisert, overraskende nok. Hva med deg?
Komplisert.
De vil at jeg skal ta det mer med ro.
Tør jeg høflig foreslå at du gjør det? Be Philip om å bære noe av byrden.
-Hvordan går det med ham? -Bra. Hvordan det?
Lyst til å høre et rykte som kom Tony og meg for øre?
-Nei. -Det er bare et rykte.
Men du kan ikke nekte for... at det finnes visse likhetstrekk.
Se her.
Ser du?
Det er krigsministeren. Han vedgikk det.
Profumo erkjente utroskapen, men benektet fotografiet.
Det er noe Philip-aktig over det skulderpartiet.
Statsministeren har bedt om å få snakke med Dem, ma'am, og sier det haster.
Det er den verste mulige form for svik.
Og fra noen jeg aldri hadde trodd i stand til det.
Jeg er lei for det.
Denne tannlegen, Mr. Ward, har åpenbart en del å stå til rette for.
Osteopat, ma'am.
Han synes i alle fall å ha regien på det hele.
Han hadde kanskje regien, men avisene lar det synes som om alt er min skyld.
Det eneste riktige vil være å tilby Dem min avskjed.
Hva sa du?
Regjeringens ukrenkelighet er blitt satt på spill.
Som statsminister må jeg ta ansvaret for dette. Jeg kan ikke fortsette.
Jo, det kan du, Mr. Macmillan, og det må du.
Jeg vil oppfordre deg til å dra tilbake og samle ditt kabinett og min regjering,
og ta ledelsen for dette landet.
Kom deg tilbake til Downing Street, statsminister, og fest grepet om tøylene.
Landets befolkning trenger stabilitet.
Det samme gjør jeg, mer enn noen gang.
Ma'am?
Hertugen av Edinburgh og jeg venter barn igjen.
Gratulerer, ma'am.
Omstendighetene er ikke helt ukompliserte.
Jeg kommer til å ta en permisjon på flere måneder i Skottland.
Legene har gjort det ettertrykkelig klart at de vil jeg skal ta det helt med ro.
For å verne om graviditeten.
Derfor trenger jeg at du holder fortet inntil videre.
Dronningmoren kan vikariere for meg i offisielle ærend inntil barnet er født.
Selvsagt.
Takk.
Takk, statsminister.
Dette vil bety svært meget for meg... personlig.
Det var storartet!
Når de ikke parodierte snobbene over en lav sko,
tok de for seg korrupsjon i regjeringen,
og hykleri blant våre biskoper, eller kom med spark til den britiske krigsinnsatsen.
På et tidspunkt lot de til og med dronningen få unngjelde.
-Dronningen? -Det var ordentlig festlig.
Vi er også meget opprømt over vår forestående reise til India og Pakistan.
Prins Philip sier han gleder seg til å la meg få mitt Khyberpass påskrevet.
Og dernest gjøv de løs på deg.
Hva er du mest redd for?
"Å lese morgenens ferske aviser."
Jeg skal ikke prøve å gjengi det, jeg yter det ikke rettferdighet.
-Var det ondsinnet? -Nei, ikke ondsinnet.
-Lo tilskuerne? -Ja.
Lo Boothby?
Nevnte jeg Boothby?
Jeg formoder at det var ham du var der sammen med. Lo han?
Ja.
Enn du?
Ja. Du burde se det!
Se hva som skjer med det hersens landet ditt.
Har du pakket badebuksen, John?
-Ja, sir, alt er pakket. -Flott.
Hallo.
Nei, hallo!
Så hyggelig, da. Du blir også med.
Blir med? Nei. Jeg skal dra.
-Hvor da? -St. Moritz.
Ut i det ukjente.
Du?
Balmoral.
Til hvert vårt land.
Så behørig.
-Hva skal det bety? -Passende, treffende, rett, på sin plass.
Jeg vet hva "behørig" betyr.
Jeg lurte på hva du prøver å si.
Ikke tenk på det.
Bare nyt fjellheimen, du, kjære.
-En kommentar, Mr. Ward? -Din drittsekk!
Er De en landssviker, Mr. Ward?
Denne saken bunner ut i den dypeste grad av lidderlighet og moralsk forfall.
Prostitusjon, promiskuitet, perversjoner.
Min krakilske kampsone.
Min mest skingrende tone.
Min egen matrone!
Men hvor hun er dem svær! Inderlig!
Hvilken løsaktig, foraktelig verden er det Ward og hans medsammensvorne lever i?
Deres oppførsel beviser at verdiene vi en gang satte så høyt...
HVA ER DET SOM SKJER I DETTE LANDET?
...anstendighet, respekt og tillit,
nå er en saga blott!
I egenskap av mitt virke som statsminister for dette storslåtte landet,
får jeg hyppig besøk av flerfoldige, store skikkelser,
som ofte spør meg hva det er jeg frykter aller mest.
Hva svarer jeg dem?
Arrangementer, gutten min, arrangementer!
Høsten!
Og å lese morgenens ferske aviser!
Det siviliserte samfunn er ikke lenger sivilisert.
Den herskende klasse har sagt fra seg sitt ansvar,
og går ikke lenger foran med det gode eksempel.
I stedet har den latt seg redusere til en avstumpet skygge av seg selv.
Jeg tror ikke mine egne øyne!
Er det vitterlig den jeg tror det er, som skuer tilbake på meg?
"Jeg gikk i teateret nå i aften fordi jeg hørte at noen frekke, unge satirikere
tjener til livets opphold ved å opptre med etterligninger av meg.
Hvilket kommer godt med,
for jeg har hørt at min egen opptreden generelt sett ikke ligner grisen."
Til dem har jeg følgende å si: "Dere burde skamme dere, alle sammen!"
Menn som Ward fortjener på ingen måte vår medlidenhet.
De fortjener ikke annet enn vår ringeakt.
Nå er det virkelig på tide
å fordrive den sedløshet som forpester kjernen av det britiske samfunn.
Døm ikke den tiltalte fordi han befant seg i sentrum for den umoralske utfoldelsen,
men fordi det var han som satte den i scene.
La det ikke herske noen tvil om at dette er en utstudert ublu herre.
Det er derfor av den største interesse for offentligheten
at dere gjør deres plikt...
...og avgir kjennelsen skyldig som svar på disse anklagene.
Retten tar pause frem til klokken ni i morgen tidlig.
Og dette er blitt bekreftet?
Oppfattet.
Deres Majestet.
Ja, Michael.
Slå deg ned.
Takk, ma'am.
Vel, vi har gjort det ettertrykkelig klart overfor alle som henvender seg,
at De har tatt Dem en lengre hvilepause.
Men enkelte gir seg ikke så lett. British Horse Society, for eksempel.
De sliter fremdeles med å få godkjent sin...
Status som veldedig organisasjon.
De håpet at Deres inngripen ville kunne få fortgang i prosessen.
Bare legg igjen papirarbeidet, Michael.
Samt et par viktige kongelige diktat De er nødt til å godkjenne.
Ja vel. Var det alt?
Nei, dessverre, ma'am. Det er én ting til.
Et litt ømtålig tema.
Mannen som stod i sentrum for Profumo-skandalen...
Stephen Ward?
Nemlig.
Han har tatt livet av seg.
Du godeste.
På legekontoret hans, hjemme hos ham...
...fant politiet visse gjenstander, og blant dem et portrett,
et håndtegnet portrett, signert Mr. Ward selv, som forestilte...
Hvem da?
Hans Kongelige Høyhet Hertugen av Edinburgh, ma'am.
Hva?
De kan synes som at de kjente hverandre. Politiet har dessuten vitner
som har sett Hans Kongelige Høyhet ankomme hjemmet til Ward
ved flere anledninger, ma'am.
Vi klarte først ikke å sette dem i forbindelse med hverandre,
men så kom det for en dag
at de begge var medlemmer av den samme lunsjklubben, ma'am.
Det hersker en viss bekymring...
...rundt hvorvidt det finnes flere portretter,
for ikke å glemme alle skissene til disse portrettene,
og at de skulle kunne falle i feil hender.
Jeg skjønner.
Vi skal selvsagt ta hånd om denne situasjonen, ma'am,
og komme den til livs og holde pressen unna.
Jeg syntes bare De burde kjenne til dette.
Ja, takk for det, Michael.
Takk, ma'am.
En oppsigelse?
Ja, ma'am.
Sendt i den feilaktige overbevisning om at tilstanden hans var livstruende.
En påfølgende biopsi avdekket at svulsten var godartet.
Men statsministeren har hatt noen vanskelige måneder,
grunnet både det ene og det andre.
Er statsministeren frisk, Deres Majestet?
Inntrykket jeg sitter igjen med...
...er at han synes å ha mistet lysten.
Deres Majestet.
På hva da?
Å skulle fortsette.
Deres Majestet.
Statsminister. Ma'am.
Skal vi gå?
Hvordan går det med deg, statsminister?
Desto bedre siden jeg ikke lenger er det.
Jeg håper De ikke er kommet for å overtale meg.
Situasjonen er aldeles håpløs.
Ikke så vidt jeg har skjønt.
Legene fortalte meg at svulsten var godartet.
Den var på størrelse med en appelsin!
Selv om det er meget ubeleilig og medfører et stort ubehag...
Jeg vil fremdeles trenge en lengre rekonvalesens,
som ikke vil la seg kombinere med statsministerembetets krevende plikter.
Jeg er redd min beslutning om å trekke meg er endelig.
Det er meget skuffende, spesielt etter den samtalen vi hadde.
Hva min etterkommer angår, er regenten begunstiget med retten til å bli rådspurt,
men jeg ser kun én relevant kandidat. Jarlen av Home.
Alec?
-Jo, vi holder alle meget av ham, men... -Han er rett mann for jobben.
Ti år yngre enn meg, og særdeles hel ved.
En ypperlig representant for den gamle herskerklassen.
Jeg ville tilkalt Alec til slottet med umiddelbar virkning, ma'am.
Det har ingen hensikt å hale det ut.
Er det en ordre, Mr. Macmillan?
Det er rådet jeg ville kommet med, ma'am.
Vet du, jeg har ikke vært dronning i mer enn et knapt tiår.
Og i løpet av den tiden har jeg opplevd tre statsministere.
Samtlige var de ærgjerrige menn,
dyktige menn, fremragende menn.
Og ikke én av dem evnet å stå løpet ut.
De var enten for gamle, for syke eller for svake.
Et forbund av folkevalgte frafallere.
Deres Majestet.
VÅRT STATSOVERHODE BØR REPRESENTERE VÅRE VERDIER
Ha deg unna, din døgenikt! Såpekokere!
Ha dere unna!
-Tony. -Kjære venn.
Hvorfor er dere her?
Jeg burde spørre deg om det motsatte. Hvorfor har du ikke vært her?
Om du ikke vet det, har din hustru utnevnt en nær familievenn til statsminister,
etter råd fra en uten rett til å tilråde, siden han hadde fratrådt sitt embete.
Det har slått en smule tilbake på henne.
Vi ville se hvordan det gikk med henne.
Men hun hadde allerede reist.
Raskt tilbake til Skottlands trygge havn.
Tony.
Så, hvor har du vært, vår ukjente venn?
-I St. Moritz på ett tidspunkt, visstnok? -Ja.
Det var litt uforsiktig. Neste gang må du bare bruke meg.
Jeg ville dekket for deg, samme hva. På mitt æresord som herremann.
Kom så!
Jeg kommer!
Helvete.
Flink gutt.
-Der har vi deg. -Jeg ønsket å være alene.
Hei på deg også.
Greit. Om du vil snakke med meg...
...finner du meg i hovedhuset.
Hallo?
-Dette er særdeles ulikt deg. -Tvert imot.
Jeg har ikke vært mer meg selv på mange år.
-Jeg forstår at statsministerens avgang... -Det handler ikke bare om det.
Og moren din.
Og søsteren din, og barna.
Og den videre storfamilien.
Samt kirken og Samveldet og landet som sådan.
Det er nådeløst uopphørlig.
Aldri tar det pause, ikke et øyeblikk. Jeg forstår det.
-Gjør du faktisk det? -Ja.
Men er det ikke tenkelig at utover alle de problemene og alt det som gjør deg sprø,
så finnes det de av oss som er der for deg uansett...
...og samme hva fremtiden bringer?
Gid det var så vel.
-Og hva skal så det bety? -Akkurat det jeg sier.
Gid det var så vel.
Ikke hold meg på pinebenken.
Har du en anklage, vær voksen nok til å fremføre den.
La gå.
Stephen Ward.
Hvem?
Osteopaten.
En skrekkelig fyr. Hva med ham?
I etterkant av selvmordet hans gjennomsøkte politiet hjemmet hans,
og der fant etterforskerne et portrett han hadde malt...
...av deg.
Det har jeg ingen forklaring på.
Det fantes flere kopier.
De måtte spores opp og kjøpes tilbake, og det for store summer.
Forestill deg hva som ville skjedd om avisene hadde fått tak i dem først.
De må ha vært tegnet etter fotografier.
-Men du nekter ikke for at du kjente ham? -Som osteopat behandlet han nakken min.
Samt skaffet kvinneselskap.
Ikke for meg! Jeg møtte ham som pasient.
Han kom med de mest fornuftsstridige utsagn om anspenthet og følelsesliv,
så jeg oppsøkte en kompis fra marinen, som gav meg en liten overhaling
og fikk orden på meg i en fei.
Så han inviterte deg aldri på besøk til seg en helg?
Det kan han ha gjort.
Men jeg dro aldri dit.
Og denne ukjente mannen fra avisene?
-Det er ikke deg? -Ikke vær latterlig.
Jeg oppfører meg ikke latterlig.
Du er en ukjent for meg.
For det meste vet jeg hverken hvor du er eller hva du gjør.
Du trenger bare spørre meg.
Hør her...
Jeg er sterk. Det vet du.
Og jeg takler å få høre sannheten.
Men jeg forlanger å få vite den. Jeg tåler ikke når folk holder den skjult for meg.
Du var nylig i Sveits, for noe du hevdet var veldedighetsarbeid med...
Delfiner!
Forventer du at noen skal tro på det?
Sveits er omgitt av land, og St. Moritz er en vinterlekeplass for rikfolk og luddere.
Og i Sveits ligger hovedkontoret til WWF, som jeg tilfeldigvis er beskytter for.
Men her dreier det seg om hvordan noe fremstår, kontra hvordan det er.
Nei, for visse ting kan kun oppfattes på én måte, da de kun har én mulig betydning!
Som for eksempel?
Det finnes to typer mennesker.
De man forestiller seg må være troverdige og ordholdne,
og som siden viser seg å være svikefulle og svake, som Mr. Macmillan.
Og så de som forekommer en sammensatte og vanskelige,
men som viser seg å være mer pålitelige enn noen hadde trodd.
Slik som jeg.
Jeg vet godt hva min jobb er, det gjorde faren din klinkende klart.
Du er jobben min.
Du er selve kjernen i det jeg har forpliktet meg til.
Så her har du meg. Din trofaste undersått ved legeme og liv.
Som går inn for, ikke ut av.
Philip.
Vi er voksne mennesker.
Og jeg tror vi begge er realistiske.
Begge vet at ekteskapet er en utfordring, under alle slags omstendigheter.
Derfor kan jeg forstå...
...om du noen ganger, for å lette på trykket...
...og for å klare å bli værende...
...behøver å få utløp for visse behov.
-Jeg klarer å se en annen vei. -Ja, det vet jeg.
Du har gjort det å se en annen vei til en kunstform.
Men jeg vil ikke at du skal det.
Du kan se denne veien.
Jeg er din.
Inne.
Ikke fordi du har skjenket meg en tittel, eller fordi vi har en overenskomst.
Men fordi jeg ønsker det.
Fordi jeg elsker deg.
Press!
I Faderens, Sønnens og Den hellige ånds navn.
"Denne majestetiske grunn, dette guders høysete..."
Amen.
"Denne andre Edens have
Og paradis på jord
Den festning som Naturen selv lot skapes Imot fordervelsen og krigers hårde vold"
Blikket på meg, alle sammen. Aldeles henrivende, og...
Charles, nå skal vi se på...
Charles, se mot fotografen.
Slektene Gloucester og Kent! Kan vi prøve å få til litt orden her?
Men for pokker, da!
Ta bildet!
"Dette lykkens folkeslag, denne lille verden,
denne velsignede plett, denne jord, dette rike, dette England."
Tekst: Hilde Jørgensen