A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
Mivel őfelségének, a királynak még nem született férfi utódja,
és jelenleg nem is
számítunk rá,
az a döntés született, hogy kezdjük felkészíteni önt a koronára.
Mostantól fogva
ön már nem a feltételezett örökös,
hanem a törvényes örökös lesz, és az élete megváltozik.
Nem utazhat kíséret nélkül,
nem ismerkedhet szabadon.
Az édesapjának szinte semmi ideje nem volt felkészülni a trónra,
melyet rákényszerítettek.
Nem járhatunk újra így.
A korona nem csak dísz, amit visel.
Kiváltság
és teher,
ami nagy elvárásokkal és
kötelezettségekkel jár.
Nem hiszem, hogy menni fog.
Nekem menne.
Tudom.
Minden percét imádnám.
Az érméken és
bankjegyeken lenni,
a világ leghíresebb nőjének lenni.
Olyan jó lennék benne.
Nagy koronát viselni,
parancsolgatni.
Igen.
Akkor mondd nekik:
"Margit Róza képes rá.
Margit Róza akarja.
Margit Róza erre született."
Valóban.
Hadd beszéljek velük holnap.
Így mindketten jól járnánk.
Rendben.
Jó.
Felség!
A királynő!
Szia, drágám!
Felség.
Csak jó utat akartam kívánni, és köszönöm.
Mit?
Hogy beszorítasz ennyi nyilvános programot
egy magánútba.
És hogy így repültök, másokkal.
Annyira nem vészes.
Csak nekünk kiürítették az első osztályt.
Mi az első állomás, New York?
San Francisco.
Majd Los Angeles.
Aztán öt nap Arizonában Douglasékkel.
Milyen csodás!
Aztán irány New York, ahol Tony a könyvét reklámozza.
- Van egy könyved? - A fotóimat mutatja be.
Milyen okos!
A lazításnak is időt kell hagyni.
Úgy lesz.
Vigyázzatok egymásra!
Legyetek kedvesek!
Mindketten.
Szomorú volt, hogy ezt kellett mondania.
Mit?
"Vigyázzatok egymásra. Legyetek kedvesek. Mindketten."
Kicsit esetlen volt.
De jó szándékú.
Mi ketten...
bonyolultak vagyunk.
Ő és én vagyunk azok.
Igaz.
Nővér, húg,
első számú, másodszámú.
Ki az első?
Te. Természetesen.
Vérbeli egyes számú, akinek a tragédiája, hogy kettesnek született.
Ez az én terhem.
Ezt ő is tudja.
Szerintem igen.
Az az ő terhe.
Jó reggelt, nagykövet úr.
Gazdaságilag, mint tudja, Marvin,
szorult helyzetben vagyunk.
Az emberek szabadulnak a fonttól,
és az IMF-től kapott hitelünk is lejár.
A miniszterelnök többször próbált
beszélni az elnökkel egy másik segélyről,
egy mentőcsomagról,
de az elnök nem fogadja a hívását.
Johnson elnök elfoglalt ember.
Hogy beszéljen legrégibb szövetségesével?
Az elnök hagyományosan
kiváló kapcsolatban áll a Downing Streettel.
Gondoljunk Churchillre és Rooseveltre,
Trumanra és Attlee-re.
MacMillanre és JFK-re.
Nem kell folyton Jack Kennedyt emlegetni.
Folyton?
Provokatív.
Haszontalan.
Johnson elnök a maga ura.
Természetesen.
Csak példaként hoztam fel,
mint egyikét a vezetőknek, akik nehéz időkben segítették egymást.
Miniszterelnök úr.
Az Egyesült Királyság és az Egyesült Államok.
Hagyományosan, mint egy házasság.
Beszél vele?
Nem, fenébe a britekkel! Nem kedvelem őket. Sosem kedveltem.
Ha épp nem magas lóról beszélnek az emberrel,
a markukat tartják.
Nem érdekel a különleges kapcsolat.
Ha Harold Wilson a segítségemet akarja,
támogatnia kellett volna Vietnámnál.
Ha valakit hátba szúrunk, ne várjuk, hogy körüludvaroljon.
- A miniszterelnök úr, felség. - Felség.
Miniszterelnök úr.
Biztosan nem kerülte el a figyelmét,
hogy Johnson elnök nem jött el Mr. Winston temetésére.
Igen, megfázás miatt.
Ezt a magyarázatot adta a Fehér Ház,
de senkit sem győzött meg.
Félő, hogy az elnök ellenem fordult,
amiért nem támogattam Vietnámnál.
És azon tűnődtem...
régebben
a királyi család rendkívül segítőkész volt
a különleges kapcsolat fenntartásában.
És tekintve a...
zűrt, amiben az ország gazdaságilag van...
Szeretné, ha kiterítenénk a vörös szőnyeget. Felhajtást akar.
Kérem...
Rendben.
Beszélek a háromkirályokkal. Lássuk, mit mondanak.
Köszönöm, asszonyom.
Üdvözöljük San Franciscóban!
Margit! Erre!
Erre. Köszönöm, Margit.
Azt tapasztaltuk, hogy Margit hercegnő
élénkebb, modernebb és kellemesebb,
mint nővére.
Egyetértek.
Azoknak, akik a hagyományos királyi látogatásokhoz szoktak,
a Margit hercegnővel való találkozás olyan volt, mint egy fekete-fehér filmből
színesbe lépni.
Tartsunk fogadást?
Mint amilyet Woodrow Wilsonnak tartottak 1918-ban?
Vagy egy hétvége Windsorban?
Azt mondták, a lényeg az,
hogy bármit is ajánlunk Johnson elnöknek,
felül kell múlnia, amivel Kennedyéket fogadtuk.
A királynőt akartuk látni!
Jobbat látnak, mint a királynő!
Mi a fő különbség Nagy-Britannia és Amerika között?
Nos, a nővérem itt nincs a bankjegyeken.
Mit vár legjobban az amerikai útja során?
Szabadságot!
Szeretünk, Margit hercegnő!
Veled mosolyog
Mosolyogj, drágám.
Mi hír van Margit hercegnőről?
Miután három napot volt San Franciscóban,
őfelsége biztonságban megérkezett Los Angelesbe.
Tudnom kéne bármi katasztrófáról?
Épp ellenkezőleg, az út látszólag nagyon sikeres volt.
Tényleg?
Minden újság ujjongva beszél róla,
még nevet is adtak maguknak a rajongók és pártfogók,
akik követték minden lépését.
Mégpedig?
Margitológusok.
Margitológusok?
Igen, asszonyom.
Rajongók, akiknek tetszett őfelsége intelligenciája,
szépsége és bája.
A The San Francisco Chronicle
még azt mondta...
- Köszönöm, Martin. - Igen, asszonyom.
Királynő vagyok, nem szent.
Ennyi, ne mosolyogjon!
Jeleztem!
Nem egyszer, nem kétszer, háromszor, és te nem törődtél vele.
Mi?
A jellel!
A jellel, hogy el akarok menni.
Nem láttam.
Te is tudod, hogy díszvendégként,
nem lehet csak úgy... elmenni.
Már nem is számolom, hogy a házasságunk során
hányszor léptél le díszvendégként.
Egyszer-kétszer.
Minden átkozott esetben.
Amikor unalmas.
Mikor úgy tartja kedved.
Amikor az emberek rondák és unalmasak.
Ezek az emberek viccesek voltak.
Vonzóak.
Jól éreztem magam velük.
Nem, nem, nem. Az alkoholtól érezted jól magad.
Ezért nem tűnt fel a sok talpnyaló
körülötted.
Valóban?
- Igen. Kulcsot! - Nos,
sajnos nem tudtam nem észrevenni
a te kicsinyességedet,
féltékenységedet és...
általános kishitűségedet...
Kihűtis...
Csőlátásodat.
Ezt fel sem ismerem.
De ha már itt tartunk,
már téged sem ismerlek fel.
Igazából,
senki más sem.
Ha őszinték vagyunk,
nem ez az igazi probléma?
Ó... Sajnálom...
És ön...
Milyen Tony?
Igen! A férj.
Néha nem könnyű.
Mi nem könnyű?
Másodhegedűse lenni egy törpe hercegnőnek.
Ne beszélj nekem a másodhegedűsségről!
Alig kapok rivaldafényt.
Ezt az árat fizetem
a nővéremért.
De ha egyszer felmerül a lehetőség,
hogy ragyogjak,
örülnék, ha félretennéd a versengő kis önimádót,
aki benned dühöng.
És engednéd, hogy élvezzem.
Ígérem...
hogy amint New Yorkba érünk,
te leszel a rivaldafény középpontjában,
és a könyved.
A háttérben maradok,
és én leszek az imádnivaló, támogató asszonyka,
akire vágysz.
Semmi sem tenne boldogabbá!
Hiába jönnek nekem azzal, hogy 50 000,
sőt,100 000-rel több katona majd megoldja...
de ha odaküldök 100 000 embert,
honnan tudjam, Ho Si Minh nem kontráz-e rá újabb 100 000-rel?
Nem harcolhatunk,
ha nem látjuk a fényt az alagút végén.
Megoldásokat akarok, uraim, megoldásokat.
Nem kellenek számok.
Nem én leszek az első amerikai elnök,
aki háborút veszít.
- Ez minden. - Igenis, elnök úr.
Köszönöm.
Mi ez?
A britek békeajánlata
a segély reményében.
- Hétvégi vadászat Balmoralban? - Igen.
A lehető legjobb.
Még Kennedy sem kapott ilyet.
Tényleg?
Kapott bankettet, díszőrséget,
de hétvégi vadászatot Skóciában sosem.
Senki nem kapott ilyet.
Akkor is...
ez hosszú repülőút,
majd egy hosszú autóút...
egy ijesztő, kísértetjárta várba.
Az időjárás szörnyű.
És előkelő emberekkel kellene csevegni.
Aztán amikor vadászni mész,
szabályok vannak, hogy mit szabad és mit nem...
amikről kutatni... és tanulni kell.
Le kéne vágnom a körmöm.
És még úgy is hibáznék.
Majd mindenki nevetne rajtam, és közölné, hogy nem vagyok Kennedy,
aki pontosan tudná, melyik kés és villa kell, és melyik madárra kell lőni.
A véleményem nem változott.
Még mindig: "Nem, köszönöm, felség."
Holnap a Műszaki Intézetek Tanácsa fogadást ad
a Tudományos Múzeumban,
majd audienciára jön Guðmundur Guðmundsson excellenciás úr,
az Izlandi Köztársaság új nagykövete.
Köszönöm, Michael. Hol tartunk Johnson elnökkel?
Hétvégi vadászatot ajánlottunk Balmoralban.
Valóban?
LBJ örülhet. Mi csak ritkán vadászunk.
- És? - Nincs válasz, asszonyom.
Mi?
Semmi. Teljes csend.
- Ilyen sem volt még. - Nem.
Valószínűleg nem ezt remélte a Downing Street.
- Mindenki pánikol? - Kicsit.
És Margit hercegnő?
Megérkezett Arizonába, asszonyom.
Ez is valami. A Douglas család farmján van?
- Igen. - Sosem jártam ott.
- Mit tudunk róla? - Az mondják, egész jó.
Egy szép, 19. századi vidéki ház a Santa Rita-hegységben
a hatalmas sivatagban.
- Tony! - Tony!
Bátorság!
Gyere, édesem!
Királyi felség.
Nem, Blinkie, semmi puszi. Bacik!
Jól van?
Kimerült, szegény.
Rémesen nézek ki.
Nem.
Rettenetes.
Fáradtnak tűnsz.
Kicsit náthásnak.
Várható volt...
a mutatványod után.
Minden percét gyűlölted, ugye?
Talán.
Ez lényegtelen.
Az újságok nem.
Több oldalon taglalják, milyen rendkívüli voltál,
milyen értékes vagy, mennyire elhanyagolt,
egy titkos fegyver, aki megérdemli a rivaldafényt.
A nővéred elhomályosul a fényed mellett.
Drágám.
- És most aludnod kell. - Mit fogsz tenni?
Jó vendégként megteszem, amit elvárnak tőlem.
Pihenj!
Úgy lesz.
Gyógyulj meg New Yorkra!
Nos, elnök úr,
most beszéltem a londoni nagykövettel,
aki beszélt a miniszterelnökkel,
- aki pedig a királynővel. - Fogadok, mindenki dühös.
Úgy tűnik, az általános nézet az,
hogy a miniszterelnökkel összeveszni
egy dolog, de a királynőt senki nem sértheti meg, uram.
Felségsértésnek minősül. Vagy ilyesmi.
Mivel sértettem meg a királynőt?
Nem fogadta el a meghívását, uram.
Nos...
nem mondtam nemet.
Csak nem válaszoltam.
Ne csinálja ezt, Marvin!
Maga a kabinetfőnököm, támogatnia kell.
Ne hagyja, hogy magára ijesszenek!
hogy van ez az egész dolog odaát,
az államfő, miniszterelnök, a Buckingham-palota,
a Downing Street olyan, mint a csapatbirkózás.
Egyikük bajba kerül, a másik ugrik be.
Wilson átvágott Vietnámnál,
erre a királynő közbelép, hogy jóvátegye valami madárvadászattal.
Ilyen nálunk nincs.
Többnyire.
Enyém a felelősség.
Én ki az ördögöt hívjak
egy meghívóért, hogy kihúzzon a csávából.
Engem, uram! A legrégibb barátját.
Kitalálnék egy jó tervet, hogy kihúzzuk magunkat a csávából.
Rendben.
Találjon ki valamit!
Megtettem, uram.
Ez itt a terv.
Ki a jó ég ez?
Az Oaklandi Repülőtéren szálltak le,
és itt, San Franciscóban
tömegek köszöntötték őket, amerre jártak.
A hercegnő sugárzott,
láthatóan jól érezte magát.
Nem kellett hozzá sok idő, hogy ragyogása feloldja az esemény formalitását.
Az amerikaiak és a sajtójuk is szimpatizál a párral,
elbűvölte őket a természetes bájuk és barátságosságuk.
A miniszterelnök úr, asszonyom.
- A hercegnő és a férje... - Sürgős.
...kitűnő brit nagykövetek.
Miniszterelnök úr?
Jelezni akartam, hogy végre érkezett válasz, asszonyom.
Meghívót kaptunk az amerikaiaktól.
Vacsorára a Fehér Házba.
Engem?
Nem, Margitercegnőt.
Ez ravasz.
Igen.
Így nem lehet visszautasítással vádolni Johnsont.
Nem.
A segély lényeges kérdésén is átsiklik.
Valóban.
De hisszük, hogy nincs minden veszve,
ha a hercegnő elfogadja a meghívást,
és elmegy a Fehér Házba,
és kihasználja az alkalmat,
hogy megnyerje őket a brit ügynek.
Ez egy igen kényes politikai feladat lenne.
Amire Margit hercegnőt akarják küldeni?
Igen, ez volt az én reakcióm is,
de az amerikai útja óriási siker.
Hallom.
Megkérdezi?
Mindenki odavan a hercegnőért!
Ha ezek az utasításaim.
Kérem!
A brit nagykövetségen...
Lám, lám.
A helyzet annyira szörnyű, hogy nincs vesztenivaló.
Ő nem ismeri a húgomat.
Asszonyom.
Ne!
Királyi felség?
Ne!
- Telefonon keresik. - Ne!
A királynő!
Szia, te!
Bocs, hogy zavarok.
Tudom, hogy nyaralsz, szóval nem fogsz örülni.
Minek?
Meghívtak téged a Fehér Házba,
Washingtonba,
vacsorázni az elnökkel és a first ladyvel,
kérlek, menj el.
Mikor?
Most szerdán.
Nem megy.
Miért nem?
New Yorkban leszek.
Tony könyvbemutatóján.
Pontosítanám.
Nagyon sok múlna rajta,
és mindenki nagyon örülne, ha elmennél.
Én pontosítanám.
Semmi sem akadályozhat meg, hogy ott legyek a férjemmel,
ahogy azt te kérted.
Margit!
Kedves Margit!
Feleségként megértem, hogy támogatni akarod Tonyt.
Tudod, hogy őszintén reméltem,
hogy ezen az úton lehetőséget találtok,
hogy udvariasabbak,
bátorítóbbak legyetek egymáshoz.
De most ezt félre kell tennünk.
Egyszer nővéredként kértelek,
most királynődként utasítalak.
Királyi felség. Uram! Köszönöm, hogy beleegyeztek.
A vacsorán résztvevők legfrissebb listája,
azoknak a rövid életrajzával, akik közel ülnek majd önhöz.
Amire kérlek,
az sokkalta több egy egyszerű részvételnél.
Jelenleg országunk jövendő jóléte a tét,
ami a részünkről összehangolt erőfeszítést igényel.
Össze kell hoznunk
Nagy-Britanniát amerikai unokatestvéreivel.
Gyakran sopánkodtál, hogy nincs teendőd,
hogy mellőzött vagy.
Nos, a feladat, amibe ma belefogsz, nem is lehetne fontosabb.
Angliának jelenleg
800 millió font hiánya van.
Legalább 1000 millió font segélyre van szükségünk.
Ezt csak az amerikaiak adhatják meg.
Tudom, hogy szereted a dolgokat a magad módján intézni,
de ez egy igen kényes diplomáciai küldetés.
És arra kérlek, ez alkalommal
tartsd be a szabályokat.
Készen állsz?
Mi lesz, ha elbukom?
Ha nem kapjuk meg a segélyt?
Akkor megszegjük az IMF-nek tett ígéretünket,
kimerítjük a rendelkezésre álló tartalékokat, a font válságba kerül,
és a kormány kénytelen lesz leértékelni azt.
És az rossz?
A leértékelés?
A legrosszabb.
A fontot a világ másodosztályú pénznemei közé,
Angliát pedig harmadosztályú gazdasággá minősítené.
Nemzetközi szégyent, politikai gyalázatot,
és...
csődöt jelentene.
Királyi felség.
Johnson elnök.
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
Lehetőségem volt
beszélni a washingtoni nagykövetünkkel a tegnapi vacsoráról.
És?
Én...
Nem tudom, hol kezdjem.
Épphogy feltálalták az első fogást,
mikor Margit hercegnő olyan dolgokat mondott Kennedyről,
amelyek...
igen indiszkrétek.
Egyszer találkoztam vele. Kennedyvel.
Nagyon nem...
nyűgözött le.
Margit!
Sajnálom, rosszat mondtam?
Napjainkban nem szabad mást gondolni,
mint hogy mekkora államférfi is volt Kennedy.
- Ne mondj semmit, Lyndon! - Persze, hogy nem mond semmit
hűséges helyetteseként.
Azt hiszem, nálam jobban senki sem érti meg.
A frusztráció
és gyűlölet, melyet felgyülemlik
a másodhegedűsben.
A mellőzöttség.
Még ha imádjuk is a másikat.
Ön három évig volt alelnök.
Én egész életemben királynőhelyettes voltam.
Ez rosszul jött ki,
nem úgy értettem, hogy...
csak pótléknak vagyok jó.
Van stratégiája, mivel oldjuk meg a kudarcot?
Jaj, nem! Nincs kudarc.
Tessék?
Johnson elnök egyetértett. Teljesen. Lelkendezve.
Fenntartások nélkül.
Azt mondta...
ha jól emlékszem,
"Jack Kennedy..."
...megölte volna a saját anyját is,
ha azzal nagyobb rivaldafénybe kerülhetett volna.
Ugye?
Értem.
Ez vezetett az ivóversenyhez.
- Micsoda? - Az utolsó,
aki talpon marad.
Kihívás elfogadva.
Ami meg egy limerickversenyhez vezetett.
- Limerick? - Igen, asszonyom.
Némelyik, attól tartok,
picit goromba volt.
Mondja csak!
Rendben...
Az első így hangzott:
"Volt egy delaware-i fiatal nő,"
...aki szeretkezni szeretett...
szeretkezni szeretett...
- Fiatal nő! - ...mily meglepő.
- Szörnyen prűd. - ..."soha nem vetkőzött le,
popóját, csípőjét és melleit mindig rejtegette.
Még valami?
Az elnök erre válaszul...
"Volt egy fiatalember, wisconsini,
akinek áldása volt a hatalmas..."
fallosza!
És a folytatás?
Úgy vélem, mindenki elég hosszúnak gondolta.
Már így is.
Még valami?
Margit hercegnő ezzel nyerte az estét...
"Volt egy ifjú hölgy Dallasból,
aki rúddinamitot használt falloszként..."
...megtalálták...
Ha már eddig kibírta...
"...megtalálták vagináját Észak-Karolinában..."
és segglyukát a Buckingham-palotában.
Bravó!
Aztán jött a tánc.
Majd éneklés.
Bármi lehetsz, én nagyobb lehetek
Előbb-utóbb nagyobb vagyok nálad
- Ez nem igaz - De igen
- Ez nem igaz - De igen, de igen
Hajnali négykor tántorgott haza,
a friss angolbarát Johnson elnök beleegyezett a segélybe,
így a kapcsolat különlegesebb, mint valaha.
- Lebukás nélkül? - Hát igen
Erre gondoltam, te csaló
És mindezt azért, mert Margit mindent csinált,
amire kifejezetten kértem, hogy ne tegye.
Mindazt, amit én sosem tehetnék.
Ösztönös volt, spontán, káprázatos.
Igen, tudok
- Te is ilyen vagy. - Nem igaz.
Kiszámítható, becsületes és megbízható vagyok.
A kettő közül
kérdés nélkül a megbízhatóságot választanám.
Köszönöm.
De jó lenne alkalmanként káprázatosnak lenni.
Káprázatos vagy.
Káprázatosan szürke.
Bármit mondasz, gyorsabban mondom
Gyorsabban mondom, mint te
- Dehogyis - Dehogynem
Dehogyis
- Dehogyis - Dehogynem
Szeretjük, asszonyom! Isten áldja!
Miniszterelnök úr.
Gratulálok, felség!
Szívből gratulálok!
Köszönöm, uram.
Mehetünk?
Éljen a hódító hősnő!
Igen.
Kezdődjön a sértegetés.
Mostanra már biztosan tudod.
A győzelem ebben a családban együtt jár...
- Irigységgel? Dühvel? - Jóindulatú ugratással,
hogy ne teljünk el magunktól.
Mindenki nagyon hálás.
A miniszterelnök azt mondta, személyesen ír neked.
Még ennél is jobb. Kijött a repülőtérre.
És mindannyian azon tűnődünk, hogyan
mutassuk ki a hálánkat.
Mit szólnál az érdemrendhez?
Vagy a Viktória Lánchoz?
Minden csecsebecsét megtarthatsz
az arra érdemes férfiaknak.
De hazudnék, ha azt mondanám, nem gondolkodtam el azon,
milyen jól is ment.
Hogy...
csináljuk gyakrabban.
Mit?
A feladatmegosztást.
Félreérted, csak elmentél egy vacsorára.
Helyetted.
És képviseltem a koronát és az országot,
azt hiszem, egyetérthetünk,
kedvező eredménnyel.
Nem bukkantunk itt rá valamire?
Túl sok a teendőd,
túl nagy a nyomás,
túl sok a felelősség.
Nekem meg túl kevés.
Nincs szerepem,
nincs mit tennem, ez...
lélekölő.
Csak azt kérdezem, hajlandó lennél-e megosztani kicsit többet?
Mindkettőnkért.
Átgondolom.
Meglátom, mit tehetek.
Ellágyultál?
Igen.
Jó okom van rá.
Margit mindenki másnál jobban szenved,
hogy nincs fontos szerepe.
Egészségben és boldogságban szenved.
Mellőzve van.
A képességét, a karakterét,
az eszét és tehetségét illetően nem érdemel mellőzést.
Miért nem bővítjük ki a szerepet,
osztjuk meg a munkát?
Két válasz van erre a kérdésre.
Egyiket sem akarod hallani.
A rendszer egyenlőtlen, igazságtalan és kegyetlen.
Az elsőszülöttség megoszt és tönkretesz családokat,
a rendszer gyatra. De...
az igazságtalansága ellenére tükröz valamit,
ami durva és brutális,
amit senki nem javasol átrendezni:
az életet.
Mindannyian egyenlőséget akarunk, de mondok valamit,
nem születtünk egyenlőnek.
És a második?
Emlékszel, mikor mondtam, hogy berúgtam...
az istenverte Tommy Lascellesszel?
Aznap este megosztotta velem az elméletét
a Windsor-házról.
Azóta sem mondtam el senkinek.
Mondd!
Megkért, hogy képzeljek el egy mitológiai lényt,
a birodalmi sast.
Egy polycephalust, kétfejű sast.
Amíg itt beszélgetünk,
képzeld azt, hogy minket jelöl.
Ezt a családot.
A családodat.
Mindig is voltak káprázatos és unalmas Windsorok,
- az apád... - Egy szent.
De unalmas.
Sajnálom.
A nagyapád is.
V. György?
Halálosan unalmas.
Az első világháború idején, amikor...
a cár és a német császár
és az osztrák császár elkápráztatta a világot, ő hol volt?
Bélyegezett.
- A felesége... - Mária, csodás.
Dögunalom.
És ez így igaz V. Györgytől Viktóriáig és vissza.
Megszakítás nélküli, csendes,
nehézkes sivárság.
Ez bennem csúcsosodott ki?
Igen, de...
az unalmas, kötelességtudó, megbízható, hősies vonal mellett
van egy másik is.
Káprázatos, zseniális, individualista.
És...
veszélyes.
És így minden Viktóriához jár egy VII. Eduárd.
Minden V. Györgyhöz jár egy Eddy herceg.
Minden VI. Györgyhöz
jár egy VIII. Eduárd.
Minden Lilibethez
jár egy Margit.
Lehet, hogy sikere volt Washingtonban,
de ne csapjuk be magunkat azzal, hogy nagy diplomácia siker érhető el
ivással és tánccal.
Hadd ússzon a dicsőségben,
de ne írjuk át az alkotmányos szabálykönyvet,
mert szerencséje volt.
És mi lesz a kapcsolatunkkal?
Semmi.
Te vagy a királynő,
ő pedig a veszélyes kishúgod.
Odakint van. Tudja, hogy róla beszélünk.
Akkor menjünk!
A zaklatott elméje nem szorul bátorításra.
Amit javasol, az elképzelhetetlen.
A trónöröklés rendjét
az örökösödési törvény határozza meg,
nem a vad, felelőtlen és szeszélyes
fiatal hercegnők.
Az az elv,
mely szerint az öröklést semmi sem zavarhatja meg, a pillére
nemzetünk stabilitásának és folytonosságának.
Erzsébet hercegnő sorsa, hogy trónra lépjen.
Az öné a szolgálat és támogatás.
Arra kérem, fogadja el a pozícióját,
és haladéktalanul hagyjon fel gyerekes elképzeléseivel,
hogy átírja a szabályokat, hogy jobban illeszkedjenek az ön személyéhez.
Mindannyiunknak megvan a szerepe.
Erzsébet hercegnőé központi
és az öné, hölgyem, mellékes.
Margit!
A feliratot fordította: Keil Dóra