‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎CASTELUL WINDSOR, 1943
‎Fiindcă Maiestatea Sa ‎încă nu a produs un urmaș de sex masculin,
‎și nu așteptăm să o mai facă,
‎s-a luat decizia să vă pregătim ‎pentru Coroană.
‎Din acest moment, ‎nu veți mai fi moștenitor prezumtiv,
‎ci prințesă moștenitoare, ‎iar viața vi se va schimba.
‎Nu veți putea călători neacompaniată
‎și nu veți putea socializa liber.
‎Tatăl dumitale, regele, nu a avut timp ‎să se pregătească pentru tron,
‎care i-a picat în brațe.
‎Nu vom mai fi prinși pe nepregătite.
‎Coroana nu este doar un ornament.
‎Este un privilegiu și o povară,
‎care atrage după sine ‎așteptări și reponsabilități enorme.
‎Nu cred că pot s-o fac.
‎Eu aș putea.
‎Știu că tu ai putea.
‎Mi-ar plăcea fiecare clipă.
‎Să fiu pe fiecare monedă și bancnotă,
‎să fiu cea mai faimoasă femeie din lume.
‎Mi-ar veni ca o mănușă.
‎Aș purta o coroană mare ‎și aș împărți ordine.
‎Da.
‎Atunci spune-le: ‎„Margaret Rose o poate face.
‎Margaret Rose vrea să o facă.
‎Margaret Rose s-a născut să o facă.”
‎Așa e.
‎Atunci lasă-mă să le vorbesc mâine.
‎Ar fi cel mai bine pentru amândouă.
‎Bine.
‎Grozav!
‎Maiestate!
‎Regina!
‎Bună, dragă.
‎Maiestate.
‎Vă urez călătorie plăcută ‎și vă mulțumesc.
‎Pentru ce?
‎Pentru că veți avea apariții oficiale
‎într-o călătorie de plăcere..
‎Și că zburați cu avioane comerciale.
‎Nu e așa rău.
‎Ne-au rezervat cabina de clasa întâi.
‎Începeți cu New York?
‎Cu San Francisco. Apoi la Los Angeles.
‎Și cinci zile cu familia Douglas ‎în Arizona.
‎Excelent!
‎Apoi mergem la New York, ‎unde Tony își va lansa cartea.
‎- Ai scris o carte? ‎- E un volum cu fotografii.
‎Ce isteț ești!
‎Trebuie să vă faceți timp să vă relaxați.
‎O vom face.
‎Tratați-vă cu îngăduință și iubire.
‎Amândoi.
‎- Păcat că a simțit nevoia să spună asta. ‎- Ce?
‎„Tratați-vă cu îngăduință ‎și iubire. Amândoi.”
‎A fost cam jenant.
‎Dar e bine intenționată.
‎Relația noastră...
‎e complicată.
‎Relația mea cu ea e complicată.
‎Așa e.
‎Soră mai mare, soră mai mică...
‎- Numărul unu și doi. ‎- Cine e numărul unu?
‎Tu... desigur.
‎Un număr unu înnăscut cu nenorocul ‎de a se fi născut numărul doi.
‎Aceasta este povara mea.
‎Și ea știe.
‎Da, așa cred.
‎Asta e povara ei.
‎Bună dimineața, dle ambasador.
‎După cum știi, Marvin, ‎Marea Britanie e îngropată economic.
‎Lira sterlină se devalorizează,
‎iar creditul de la FMI ‎e aproape de scadență.
‎Prim-ministrul a făcut încercări
‎să îi ceară președintelui ‎un nou pachet de asistență financiară...
‎dar președintele nu îi acceptă apelurile.
‎Președintele Johnson este ocupat.
‎Nu poate discuta cu o aliată veche?
‎Istoric, posesorul acestei funcții are
‎cea mai apropiată relație ‎cu Downing Street.
‎Churchill cu Roosevelt...
‎Truman și Attlee, McMillan și JFK.
‎Nu e nevoie să-l menționezi ‎pe Jack Kennedy așa.
‎Să-l menționez?
‎E provocator.
‎Nu ajută.
‎Președintele Johnson e independent.
‎Desigur.
‎Am spus-o în contextul
‎susținerii reciproce a liderilor noștri ‎la vreme de restriște.
‎- Bună ziua! ‎- Da.
‎Marea Britanie și SUA.
‎În mod istoric, e ca o căsătorie.
‎Veți vorbi cu el?
‎Nu, la naiba cu britanicii! ‎Nu i-am plăcut niciodată.
‎Când nu te privesc de sus, ‎întind mâna ca niște cerșetori.
‎Mă doare-n cot de relația specială.
‎Dacă voia ajutor, Harold Wilson trebuia
‎să mă fi susținut în Vietnam.
‎Nu poți să i-o tragi cuiva, ‎apoi să-i ceri flori.
‎- Domnul prim-ministru, Maiestate. ‎- Maiestate.
‎Dle prim-ministru.
‎Sunt sigur că nu v-a scăpat faptul
‎că președintele Johnson nu a venit ‎la înmormântarea dlui Winston.
‎Da, din cauza unei răceli.
‎Asta a fost explicația Casei Albe, ‎dar nu a convins pe nimeni.
‎Mă tem că președintele nu mă are la inimă,
‎deoarece consideră că ar fi trebuit ‎să îl susțin în Vietnam.
‎Mă întrebam...
‎În trecut...
‎familia regală a fost de mare ajutor
‎în menținerea bunelor relații.
‎Ținând cont de dificultățile economice ‎cu care se confruntă țara...
‎Ați vrea să întindem covorul roșu ‎cu surle și trâmbițe.
‎Vă rog.
‎Bine.
‎Le voi cere sfatul Celor trei crai.
‎Mulțumesc, doamnă.
‎Bun venit la San Francisco!
‎Margaret, aici!
‎Aici! Mulțumesc!
‎„În prințesa Margaret am văzut
‎o versiune mai vie, modernă ‎și antrenantă a sorei sale mai în vârstă.”
‎Într-adevăr.
‎„Celor obișnuiți cu vizitele regale,
‎întâlnirea cu prințesa Margaret a fost ‎ca trecerea de la un film alb-negru
‎la unul în culori.”
‎Poate o cină de stat?
‎Precum cea pentru Woodrow Wilson din 1918?
‎Sau un weekend la Windsor?
‎Mi s-a spus că este esențial
‎ca orice i-am oferi președintelui Johnson ‎să depășească ce am făcut pentru Kennedy.
‎Voiam să vedem regina!
‎Vedeți ceva mai bun.
‎Care e diferența ‎dintre Marea Britanie și SUA?
‎Sora mea nu apare pe bancnote aici.
‎Ce vă place cel mai mult la America?
‎Libertatea!
‎Te iubim, prințesă Margaret!
‎Zâmbește cu tine
‎Zâmbește, dragule.
‎Ce face prințesa Margaret?
‎După trei zile în San Francisco,
‎Alteța Sa a ajuns la Los Angeles.
‎A provocat vreun dezastru?
‎Din contră, călătoria are mare succes.
‎Zău?
‎Ziarele vorbesc numai de bine.
‎Ba chiar s-a inventat un nume ‎pentru nenumărații admiratori
‎care au urmat-o la fiecare pas.
‎- Anume? ‎- „Margaretologi.”
‎- Margaretologi? ‎- Da, doamnă.
‎Admiratori care au fost încântați ‎de inteligența Alteței Sale,
‎de farmecul său.
‎San Francisco Chronicle‎ chiar a spus...
‎- Mulțumesc, Martin. ‎- Da, doamnă.
‎Sunt regină, nu sfântă.
‎Încearcă să nu zâmbești.
‎L-am făcut! Nu o dată sau de două ori, ‎ci de trei ori, și l-ai ignorat!
‎Ce?
‎Semnul nostru că vreau să plec!
‎Nu l-am văzut.
‎Știi la fel de bine ca mine ‎că, dacă ești invitatul de onoare,
‎nu poți să pleci pe nepusă masă.
‎De când suntem căsătoriți, ‎nici nu mai știu
‎de câte ori ai plecat ‎când erai invitata de onoare.
‎- De vreo două ori. ‎- Tot timpul!
‎- Când mă plictisesc. ‎- Când îți convine!
‎Când oamenii sunt urâți și anoști.
‎Oamenii ăștia erau... distractivi.
‎Sunt atrăgători.
‎Și m-au făcut să mă simt bine.
‎Nu, alcoolul a făcut asta.
‎Și ți-a întunecat judecata, ‎de nu vezi lingușitorii din jur.
‎- Așa să fie? ‎- Da.
‎Din păcate, nu mi-a întunecat judecata ‎cât să nu-ți văd
‎meschinăria, invidia,
‎lașitația generală...
‎Lașita...
‎Micimea.
‎Nu recunosc locul.
‎Că tot veni vorba, nu te recunosc pe tine.
‎De fapt...
‎nimeni nu te-a recunoscut.
‎Ca să fim cinstiți...
‎Nu asta e problema?
‎„Scuze...
‎Tu ești... Tony și mai cum?
‎Da, soțiorul!”
‎Nu e ușor... uneori.
‎Ce nu e ușor?
‎Să fii în umbra unei prințese minuscule.
‎Nu-mi vorbi mie ‎despre a fi în umbra cuiva.
‎Ies la rampă foarte rar!
‎E prețul plătit pentru sora mea.
‎Dar, când apare vreo oportunitate ‎să fur ochii lumii...
‎ți-aș fi recunoscătoare
‎dacă ai potoli narcisistul ‎competitiv și furios din tine...
‎și m-ai lăsa să savurez momentul.
‎Promit...
‎că, odată ajunși la New York...
‎toate reflectoarele vor fi pe tine ‎și pe cartea ta.
‎Voi sta în spate
‎și voi fi numărul doi ‎adorator și încurajator care vrei să fiu.
‎Și nimic nu-mi va aduce mai multă bucurie.
‎Puteți să-mi spuneți cât vreți că 50.000
‎sau 100.000 de soldați în plus ‎vor rezolva asta.
‎Dacă trimit încă 100.000,
‎ce va opri Ho Chi Minh să trimită ‎tot 100.000?
‎Un om nu poate lupta dacă nu vede ‎lumina de la capătul tunelului.
‎Vreau soluții, domnilor.
‎Nu mai multe cifre!
‎Nu voi fi primul președinte al SUA ‎care să piardă un război!
‎- Liber. ‎- Da, dle președinte.
‎Mulțumesc.
‎Ce e asta?
‎O ofrandă de la britanici, ‎ca să obțină asistența financiară.
‎- Un weekend de vânătoare la Balmoral? ‎- Da.
‎Nu se poate mai bine de-atât. ‎Nici Kennedy n-a primit asta.
‎Zău?
‎A primit un banchet și o gardă de onoare, ‎dar nu un weekend în Scoția.
‎Nimeni n-a primit asta.
‎Totuși...
‎E un zbor lung.
‎Apoi conduci mult...
‎și stai într-un castel bântuit.
‎Vremea e oribilă.
‎Și ar trebui să fac conversație ‎cu bogătani.
‎Apoi, la vânătoare, există reguli, ‎ce poți sau nu să faci...
‎Va trebuie să studiez și să învăț.
‎Și să-mi tai unghiile.
‎Și tot aș rasoli-o.
‎Iar toți ar râde și ar spune ‎că nu sunt Jack Kennedy,
‎care ar ști precis ce tacâm să folosească ‎și ce pasăre să împuște.
‎Poziția mea nu s-a schimbat.
‎A rămas: „Nu, mulțumesc, Maiestate”.
‎Mâine, Consiliul instituțiilor inginerești ‎ține o recepție la Muzeul Științelor.
‎Urmează o audiență ‎cu Excelența Sa Guðmundur Guðmundsson,
‎noul ambasador al Republicii Islanda.
‎Mulțumesc, Michael. ‎Cum stăm cu președintele Johnson?
‎I-am oferit ‎un weekend la vânătoare la Balmoral.
‎Da? Ce norocos! ‎Nici noi nu avem parte de destule.
‎- Și? ‎- Nu am primit răspuns.
‎- Poftim? ‎- Nimic. Tăcere absolută.
‎- E prima dată. ‎- Da.
‎Nu asta spera Downing Street.
‎- S-au panicat toți? ‎- Relativ.
‎Și prințesa Margaret?
‎A ajuns în Arizona, doamnă.
‎- Măcar atât. La ferma familiei Douglas? ‎- Da.
‎- Nu am fost acolo. Cum e? ‎- Se spune că e deosebită.
‎O casă din secolul al XIX-lea ‎la poalele munților Santa Rita,
‎înconjurată de deșert până la orizont.
‎- Tony! ‎- Tony.
‎Pregătiți-vă.
‎Haide, dragă.
‎- Alteță. ‎- Alteță.
‎Nu mă pupa, Blinkie. Am microbi.
‎E în regulă?
‎E epuizată, sărmana.
‎- Arăt oribil. ‎- Nu.
‎Înfiorător.
‎Arăți puțin obosită.
‎Te-a luat frigul.
‎E de așteptat...
‎după poznele tale.
‎N-ai suportat nicio clipă.
‎Poate.
‎Dar e irelevant.
‎Ziarelor le-a plăcut.
‎S-a scris în nenumărate pagini ‎că ești extraordinară,
‎o bijuterie nefolosită a Coroanei,
‎o armă secretă ‎care merită să fie în centrul atenției
‎și care-și eclipsează sora mai mare.
‎Iubitule.
‎- Trebuie să dormi. ‎- Tu ce faci?
‎Fac act de prezență pentru gazde.
‎- Odihnește-te. ‎- Bine.
‎Fă-te bine pentru New York.
‎Dle președinte, tocmai am vorbit ‎cu ambasadorul de la Londra,
‎care a vorbit cu prim-ministrul, ‎care a vorbit cu regina.
‎Nu-mi spune, toți sunt furioși.
‎Perspectiva generală pare să fie
‎că, dacă vă supără prim-ministrul, e una,
‎dar nimeni nu insultă monarhia, domnule.
‎E ca un fel de trădare.
‎Cum am insultat monarhia?
‎Refuzând invitația reginei.
‎Păi...
‎Nu am refuzat.
‎Doar că nu am răspuns.
‎Nu-mi face asta, Marvin.
‎Ești șeful meu de cabinet, susține-mă. ‎Nu te lăsa păcălit.
‎Au toată structura asta acolo,
‎Șef de Stat, prim-ministru, ‎Palatul Buckingham, Downing Street...
‎E un fel de wrestling în echipă.
‎Când o încurcă unul, ‎celălalt sare să-l scape.
‎Wilson mi-o trage cu Vietnam,
‎iar ea intervine să ne împace ‎cu un rahat de vânătoare.
‎Aici nu merge așa.
‎În general.
‎Eu port responsabilitatea.
‎Eu pe cine naiba sun
‎dacă vreau să scap de belele ‎cu o invitație?
‎Mă puteți suna pe mine, ‎cel mai vechi prieten.
‎Aș alcătui un plan bun ‎să scăpăm toți de belele.
‎Fie! Fă un plan!
‎Tocmai am făcut-o.
‎Acesta este planul.
‎Cine e aia?
‎Au aterizat la aeroportul Oakland.
‎Aici, ca la San Francisco,
‎mulțimile i-au aclamat la fiecare pas.
‎Prințesa era voioasă, ‎simțindu-se de minune.
‎În scurt timp, vioiciunea ei a dat ocaziei ‎o atmosferă informală.
‎Poporul și presa americană ‎au îndrăgit cuplul,
‎încântat de farmecul ‎și cordialitatea lor naturală.
‎Vă caută dl prim-ministru, doamnă.
‎- Prințesa și soțul sunt buni ambasadori. ‎- E urgent.
‎Dle prim-ministru?
‎Vă anunț că tocmai am primit un răspuns ‎din partea americanilor, doamnă.
‎Ne-au trimis propria lor invitație.
‎Cină la Casa Albă.
‎- Pentru mine? ‎- ‎Pentru prințesa Margaret.
‎- Ce șiret! ‎- ‎Da.
‎Președintele Johnson ‎nu poate fi acuzat că m-a refuzat.
‎Nu.
‎Și ocolește problema critică ‎a asistenței financiare.
‎Într-adevăr.
‎Dar credem că nu e totul pierdut.
‎Prințesa Margaret ar trebui să accepte ‎și să meargă la Casa Albă.
‎Poate folosi ocazia
‎să cucerească inimi și minți ‎în folosul Marii Britanii.
‎Ar fi o întrevedere politică ‎extraordinar de delicată.
‎Și vreți să o trimiteți ‎pe prințesa Margaret?
‎Am avut aceeași reacție.
‎Însă călătoria ei în America ‎a avut un succes răsunător.
‎Așa mi s-a spus.
‎O veți întreba?
‎Lumea s-a îndrăgostit de prințesă.
‎Dacă așa mi se indică.
‎Vă rog.
‎La ambasada Marii Britanii...
‎Ia te uită!
‎Situația este cumplită. ‎Pare că nu avem nimic de pierdut.
‎Nu-mi cunoaște sora.
‎Doamnă.
‎Nu!
‎Alteță?
‎Nu!
‎- Sunteți căutată la telefon. ‎- Nu!
‎E regina.
‎Salut!
‎Scuze de deranj.
‎Știu că ești în vacanță. Nu-ți va plăcea.
‎Ce?
‎Am primit o invitație de la Casa Albă ‎să mergi la Washington
‎și să iei cina cu președintele ‎și cu Prima Doamnă. Vrem să mergi.
‎- Când? ‎-‎ Miercurea asta.
‎Nu pot.
‎De ce nu?
‎Voi fi la New York.
‎La lansarea lui Tony.
‎Să mă fac înțeleasă.
‎Miza este foarte mare
‎și toată lumea își dorește să mergi.
‎Să mă fac eu înțeleasă.
‎Nimic nu mă va opri ‎să-mi susțin bărbatul.
‎După cum mi-ai cerut.
‎Margaret!
‎Dragă Margaret...
‎Ca soție, îți înțeleg dorința ‎de a-l susține pe Tony.
‎Știi că îmi doream din suflet
‎că veți descoperi ‎cu prilejul acestei călătorii
‎cum să fiți mai amabili ‎și mai încurajatori cu celălalt.
‎Dar, pe moment, ‎considerentele acestea trebuie ignorate.
‎Ți-am făcut o cerere ca soră.
‎Acum trebuie să-ți poruncesc ca regină.
‎Alteță, domnule. ‎Vă mulțumesc din suflet că ați acceptat.
‎Cea mai actuală listă cu invitații,
‎cu biografii scurte ‎ale celor așezați lângă.
‎Ce îți cer este mult mai mult ‎decât să participi la o cină.
‎În momentul acesta, există aspecte ‎ce țin de prosperitatea viitoare a țării
‎care necesită un efort susținut ‎din partea noastră.
‎Trebuie să remediem ‎diviziunile care au apărut
‎între Marea Britanie ‎și verii săi americani.
‎Adesea te-ai arătat nemulțumită ‎că nu ai nimic de făcut.
‎că ești o resursă nefolosită.
‎Misiunea căreia te vei dedica azi ‎este de cea mai mare importanță.
‎În acest moment, Marea Britanie ‎are un deficit de 800.000.000 de lire.
‎Avem nevoie de ajutoare ‎de cel puțin o mie de milioane.
‎Doar americanii ni-i pot da.
‎Știu că îți place să acționezi ‎după voia ta...
‎dar aceasta este o misiune diplomatică ‎extrem de delicată.
‎Te implor ca, pentru prima dată,
‎să faci lucrurile ca la carte.
‎Ești gata?
‎Și dacă dau greș?
‎Dacă nu ne dau ajutoarele?
‎În cazul acesta, ‎încălcăm promisiunile față de FMI,
‎epuizăm sursele de creditare, ‎lira va fi vândută în masă...
‎iar guvernul nu va avea de ales ‎și va devaloriza lira sterlină.
‎Asta e rău?
‎Devalorizarea? E mai mult decât rea.
‎Ar aduce lira sterlină ‎în eșalonul al doilea al valutelor,
‎iar economia țării ar fi în liga a treia.
‎Ar însemna umilință internațională, ‎infamie politică...
‎și prăbușire financiară.
‎Alteță Regală.
‎Dle președinte Johnson.
‎- Bună dimineața! ‎- Bună dimineața.
‎Am avut prilejul
‎să vorbesc cu ambasadorul de la Washington
‎despre cina de aseară de la Casa Albă.
‎Și?
‎Eu...
‎Nu știu de unde să încep.
‎Se pare că abia se servise felul întâi
‎când prințesa Margaret a făcut remarci ‎despre răposatul președinte Kennedy
‎care au fost... nu întocmai discrete.
‎L-am cunoscut odată pe Kennedy.
‎M-a lăsat cu desăvârșire...
‎neimpresionată.
‎Margaret!
‎Scuze, am spus ceva greșit?
‎Știu că în ziua de azi nu ți se permite
‎să gândești altceva despre Kennedy ‎decât că a fost un mare om de stat.
‎- Nu răspunde, Lyndon. ‎- Nu va spune nimic.
‎I-a fost adjunct loial.
‎Cred că înțeleg mai bine decât majoritatea
‎frustrările și resentimentele
‎care se adună ‎când ești mereu pe locul al doilea.
‎Vioara a doua.
‎Chiar dacă adori persoana respectivă.
‎Ați petrecut trei ani ca vicepreședinte.
‎Eu am fost viceregină toată viața.
‎Nu a ieșit cum trebuie. ‎Nu vreau să spun că sunt...
‎o viceregină.
‎Avem o strategie pentru repercusiuni?
‎Nu sunt repercusiuni.
‎Ce?
‎Johnson a fost de acord, ‎în totalitate și cu entuziasm.
‎Fără rezerve.
‎A spus, dacă-mi amintesc corect...
‎„Jack Kennedy...”
‎...și-ar fi ucis propria mamă
‎doar ca să-și facă din pielea ei ‎o tobă să-și cânte laude.
‎Nu?
‎Înțeleg.
‎- Apoi a urmat un concurs de băut. ‎- Ce?
‎- Ultimul rămas în picioare câștigă. ‎- Se acceptă!
‎A urmat un concurs de poezioare.
‎- Poezioare? ‎- Da, doamnă.
‎Unele au fost, mă tem, cam deplasate.
‎Spune-mi.
‎Bine...
‎Prima era cam așa...
‎„În Delaware o tânără era...”
‎Făcea dragoste...
‎- Făcea dragoste... ‎- Din Delaware era!
‎...cu haine pe ea.
‎- Timidă de fată... ‎- „Nu umbla despuiată...
‎Fundul și sânii nu își dezgolea.”
‎Și mai ce?
‎Președintele a contrat cu...
‎„În Wisconsin era un bărbat
‎Binecuvântat cu ceva imens...”
‎...de sculat!
‎- Și restul? ‎- Li s-a părut destul de lungă.
‎Cum ar veni.
‎Și altele?
‎Prințesa Margaret a câștigat cu aceasta...
‎„În Dallas era o femeie cu har,
‎A crezut că dinamita-i mădular.”
‎...l-au văzut...
‎Ați rezistat până aici.
‎Vaginul ei pierdut ‎În Carolina l-au văzut
‎Și curul la Buckingham în par.
‎Bravo!
‎Apoi, se pare că s-a dansat.
‎Și s-a cântat.
‎Orice poți fi tu ‎Pot fi și eu, dar mai bun
‎Mai devreme sau mai târziu ‎Sunt mai bună ca tine
‎- Ba nu ‎- Ba da
‎- Ba nu ‎- Ba da, sunt!
‎A mers împleticit acasă pe la ora 04:00.
‎Președintele Johnson devenise anglofil ‎și acceptase planul de asistență,
‎relația specială dintre națiuni fiind ‎și mai specială.
‎- Fără să fiu prinsă? ‎- Da!
‎Asta credeam, pungașule
‎Doar fiindcă Margaret a fost ‎tot ce am implorat-o să nu fie.
‎Ce nu aș putea fi vreodată.
‎Instinctuală, spontană, fermecătoare.
‎Ba da, pot
‎- Și tu ai calitățile astea. ‎- Ba nu.
‎Sunt previzibilă, stabilă, de nădejde.
‎Între astea două, ‎aș alege stabilitatea oricând.
‎Mulțumesc.
‎Dar ar fi plăcut ‎să fiu și fermecătoare uneori.
‎Ești fermecătoare.
‎Ești o vărzică fermecată.
‎Orice poți spune tu ‎Eu pot spune mai repede
‎Pot spune orice mai repede ca tine
‎- Ba nu ‎- Ba da
‎- Ba nu ‎- Ba da!
‎Vă iubim, doamnă! Fiți binecuvântată!
‎Dle prim-ministru.
‎Bine jucat, Alteță Regală. ‎Foarte bine jucat.
‎Mulțumesc, domnule.
‎Pornim?
‎- Slăvită fie eroina cuceritoare! ‎- Da...
‎Să înceapă abuzul.
‎Trebuie să știi deja. Orice triumf ‎este întâmpinat în familie...
‎- Invidie? Ciudă? ‎- Tachinare, să nu ne-o luăm în cap.
‎Toată lumea e recunoscătoare.
‎Prim-ministrul a spus că-ți va scrie.
‎Mai bine, m-a așteptat la aeroport.
‎Acum nu știm ce să-ți oferim ‎în semn de recunoștință.
‎Ce zici de Ordinul de Merit?
‎Sau Colanul Victorian?
‎Poți să păstrezi zorzoanele ‎pentru cei disperați după ele.
‎Dar aș minți dacă aș spune ‎că nu am avut anumite gânduri,
‎ținând cont de rezultat.
‎Despre a face asta mai des.
‎Ce anume?
‎Să împărțim îndatoriri.
‎Nu am împărțit. Ai fost la o petrecere.
‎În locul tău.
‎Reprezentând monarhia și națiunea
‎cu, cred că vei fi de acord, ‎rezultate favorabile.
‎Nu e posibil să fi descoperit ceva?
‎Ai mult prea multe de făcut.
‎Prea multă presiune și responsabilitate.
‎Iar eu, prea puțină.
‎Faptul că nu am un rol ‎și nimic de făcut este...
‎zdrobitor.
‎Te întreb doar dacă ești dispusă ‎să împărtășești mai mult.
‎De dragul amândurora.
‎Mă voi gândi.
‎Să văd ce pot face.
‎Te-ai înmuiat?
‎Da, cu motive întemeiate.
‎Margaret suferă mai mult decât oricine ‎fiindcă nu are un rol semnificativ.
‎Îi sunt afectate sănătatea și fericirea.
‎E dată deoparte.
‎Ținând cont de abilitățile, caracterul, ‎inteligența și flerul ei,
‎nu merită să fie ignorată.
‎De ce să nu îi extindem rolul, ‎să împart mai mult îndatoririle?
‎Există două răspunsuri.
‎Niciunul nu pică bine.
‎Da, sistemul este inegal, injust și crud.
‎Primogenitura sparge și distruge familii. ‎Sistemul e urât.
‎Dar, în cruzimea și nedreptatea sa, ‎reflectă altceva,
‎ceva ce este dur și crunt,
‎ce nimeni nu sugerează să ajustăm: viața.
‎Toți ne dorim egalitate, ‎dar iată cum stau lucrurile...
‎Nu ne-am născut egali.
‎Și al doilea răspuns?
‎Îți amintești că m-am îmbătat odată ‎cu monstrul acela, Tommy Lascelles?
‎În seara aceea, mi-a spus ‎teoria lui despre Casa Windsor.
‎Nu am spus-o nimănui.
‎Continuă.
‎Mi-a cerut să-mi imaginez ‎o creatură mitologică...
‎un vultur heraldic.
‎Un vultur cu două capete.
‎În scopul conversației, ‎gândește-te că ne reprezintă pe noi.
‎Familia asta.
‎Familia ta.
‎Mereu au fost Windsori fermecători, ‎dar și anoști.
‎- Tatăl tău... ‎- Un sfânt.
‎Însă anost.
‎Scuze.
‎Și bunicul tău.
‎- George al V-lea? ‎- Criminal de anost.
‎La apogeul Primului Război Mondial, ‎când țarul, kaizerul
‎și împăratul Austriei fermecau lumea, ‎el ce făcea?
‎Lipea timbre în clasor.
‎- Soția lui... ‎- Maria, minunată.
‎O femeie ștearsă.
‎Și tot așa, până la regina Victoria.
‎O linie neîntreruptă ‎de monotonie pompoasă și searbădă.
‎- Culminând cu mine? ‎- Da, dar...
‎Pe lângă acea linie anostă, ‎supusă, trainică, statuară...
‎există o alta.
‎Fermecătoare, sclipitoare, individualistă.
‎Și... periculoasă.
‎Așadar, pentru fiecare Victoria, ‎ai un Eduard al VII-lea.
‎Pentru fiecare George al V-lea, ‎ai un prinț Eddy.
‎Pentru un George al VI-lea, ‎ai un Eduard al VIII-lea.
‎Pentru fiecare Lilibet...
‎ai o Margaret.
‎Poate că a avut un triumf la Washington,
‎dar să nu ne amăgim ‎că succesul diplomatic poate fi atins
‎bând și dansând.
‎Acordă-i gloria lui Margaret,
‎dar să nu rescriem constituția
‎fiindcă a avut un noroc.
‎- Și cum rămâne relația mea cu ea? ‎- Neschimbată.
‎Tu ești regina, iar ea este ‎sora ta mai mică și periculoasă.
‎- E afară, știe că vorbim despre ea. ‎- Să mergem la ea.
‎Mintea ei agitată nu are nevoie ‎să fie stârnită.
‎Ce sugerezi este de negândit.
‎Moștenitorii la tron sunt stabiliți
‎după legea privind succesiunea din 1701,
‎nu de toanele iresponsabile ‎ale unor prințese tinere.
‎Principiul descendenței neîntrerupte ‎este un stâlp
‎al stabilității și perpetuității ‎pentru națiune.
‎Destinul prințesei Elisabeta este ‎să urce pe tron.
‎Al tău este să slujești și să susții.
‎Te sfătuiesc ‎să îți accepți locul în viață...
‎și să dai uitării de îndată ‎orice noțiuni copilărești
‎despre rescrierea regulilor ‎ca să îți fie ție mai pe plac.
‎Toți avem un rol.
‎Prințesa Elisabeta va fi pe scenă, ‎iar tu, dră, vei fi în culise.
‎Margaret!