EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Hans Majestät har inte avlat någon manlig tronföljare
och väntas inte heller göra det.
Därför ska ni börja förberedas för tronen.
Ni är inte längre en presumtiv arvinge
utan tronarvinge, och ert liv kommer att förändras.
Ni kan inte resa utan sällskap eller ha lika fritt umgänge.
Er far hade ont om tid att förbereda sig för tronen, när han tvingades tillträda.
Det ska inte upprepas.
Kronan är inte bara en prydnad man bär.
Den är ett privilegium och en börda.
Den för med sig oerhörda förväntningar och plikter.
Jag klarar det inte.
-Det skulle jag göra. -Jag vet.
Jag skulle stormtrivas.
Att vara på alla mynt och sedlar, att vara världens mest berömda kvinna.
Jag skulle vara bra på det.
Att bära en krona och domdera med alla.
Ja.
Säg åt dem: "Margaret Rose kan göra det.
Margaret Rose vill göra det. Margaret Rose är född till det."
Det är du.
Låt mig prata med dem i morgon. Det vore det bästa för oss båda.
Som du vill.
Bra.
Hej på dig.
Ers Majestät.
-Jag ville önska trevlig resa och tacka. -För vad då?
För att ni gick med på så många åtaganden på en privat resa.
-Och för att ni flyger reguljärt. -Det är inte så farligt.
Vi blir ensamma i första klass-kabinen.
-Vart åker ni först? New York? -San Francisco. Sen Los Angeles.
Sen fem dagar hos familjen Douglas i Arizona.
Vad trevligt.
Sen till New York där Tony ska lansera sin bok.
-Har du skrivit en bok? -Med fotografier.
Vad du är flink.
-Ta er tid att vila upp er också. -Det ska vi.
Ta hand om varandra. Var snälla mot varandra. Båda två.
-Vad sorgligt att hon sa så där. -Vad då?
"Ta hand om varandra. Var snälla mot varandra. Båda två."
Det var lite plumpt.
Men hon menar väl.
Vi två... Det är komplicerat.
-Precis som mellan henne och mig. -Ja.
Äldre syster, yngre syster.
-Nummer ett och nummer två. -Vem är nummer ett?
Du, så klart.
En naturlig etta som sorgligt nog föddes som tvåa.
Det är mitt ok.
Hon vet det också.
Ja, det gör hon nog. Det är hennes ok.
God morgon, herr ambassadör.
Storbritannien har ekonomiska problem, som du vet, Marvin.
Valutan är illa ute
och vår kredit hos IMF går snart ut.
Premiärministern har gjort flera försök
att prata med presidenten om ett nytt stödpaket.
-Presidenten tar inte hans samtal. -President Johnson är mycket upptagen.
För upptagen för sin bundsförvant?
Historiskt har presidenter haft en nära relation med Downing Street.
Tänk på Churchill och Roosevelt,
Truman och Attlee, Macmillan och JFK.
-Ni behöver inte tjata om Jack Kennedy. -Tjata?
Det är provocerande. Onödigt.
-President Johnson har sitt eget värde. -Givetvis.
Jag menade bara att våra ledare har mött svårigheter sida vid sida.
Premiärministern.
Storbritannien och USA.
Historiskt är det som ett äktenskap.
Kan ni prata med honom?
Nej! Åt helvete med britterna!
Antingen ser de ner på en eller så tigger de.
Jag skiter i vår "speciella" relation.
Om Harold Wilson vill ha hjälp, borde han ha stöttat mig om Vietnam.
Man kan inte sätta på en man och räkna med att få blommor.
-Premiärministern, Ers Majestät. -Ers Majestät.
Premiärministern.
Ni märkte nog att president Johnson inte närvarade vid mr Winston begravning.
-På grund av kylan. -Vita husets förklaring lurade ingen.
Jag befarar att presidenten hyser agg mot mig
för att jag inte stöttade honom angående Vietnam.
Och jag undrar...
Tidigare har kungafamiljen varit till stor hjälp
med att främja vår speciella relation.
Med tanke på de svårigheter som landet står inför ekonomiskt...
Ni vill att vi rullar ut röda mattan och gör oss till.
Ja tack.
Jag ska höra vad de tre vise männen har att säga.
Tack, frun.
Välkomna till San Francisco!
Margaret! Margaret, titta hit!
Titta i kameran! Tack, Margaret.
"Det vi ser i prinsessan Margaret
är en livfull, modern och älskvärd version av hennes storasyster."
Precis.
"Är man van vid formella kungliga statsbesök
är mötet med prinsessan Margaret som att gå från film i svartvitt till färg."
Vad sägs om en statsmiddag, som den som hölls för Woodrow Wilson 1918?
Eller en helg på Windsor Castle?
Det viktigaste är tydligen att det vi gör för president Johnson,
måste överträffa det paret Kennedy fick.
Vi ville se drottningen!
Ni ser något bättre än drottningen.
-Vad är den största skillnaden här? -Att min syster inte finns på sedlarna.
Vad ser ni mest fram emot i USA?
Frihet!
Vi älskar er, prinsessan Margaret!
Ler med dig
Le, älskling.
Hur går det för Margaret?
Efter tre dagar i San Francisco, anlände Hennes Höghet i Los Angeles.
-Några katastrofer jag borde känna till? -Nej, resan verkar vara mycket lyckad.
Jaså?
Tidningarna lovordar dem.
Det har myntats ett namn för beundrarna som har följt henne under resan.
-Vad då? -Margaretologister.
Margaretologister?
Ja, beundrare som har glatts åt Hennes Höghets intelligens, skönhet
och charm. En tidning skrev till och med...
Tack, Martin. Jag är drottning, inte ett helgon.
Försök att inte le.
Jag gjorde den tre gånger, men du struntade i det!
Vad då?
-Vår signal om att jag ville gå. -Det såg jag inte.
Du vet lika väl som jag att hedersgästen inte bara kan gå.
Jag kan inte komma ihåg hur många gånger som du har gått som hedersgäst.
-Någon gång. -Jämt och ständigt.
-När det är trist. -När det passar dig!
När människorna är fula och tråkiga.
De här människorna var underhållande och attraktiva.
De fick mig att må bra.
Nej, alkoholen fick dig att må bra.
Och fick dig att missa hur folk omkring dig lismade.
-Jaså, minsann? -Ja. Nycklar.
Tyvärr gör den inte att jag missar
att du småaktig, svartsjuk...
...och allmänt "kistlig"...
"Kischlig"...
Småsint.
Jag känner inte igen det här.
Jag känner inte igen dig heller.
Faktum är...
...att det gjorde ingen annan heller.
Om vi är ärliga...
...är inte det problemet?
"Ursäkta. Du är alltså...nån Tony."
"Jaha, maken!"
Ibland är det inte så lätt.
Vad då?
Att komma i andra hand efter en pygméprinsessa.
Prata inte om att komma i andra hand. Jag får så lite uppmärksamhet.
Det beror på min syster.
Men om jag för en gångs skull får chansen att synas,
så skulle jag uppskatta om du undertryckte den tävlingslystna narcissisten i dig...
...och lät mig njuta av det.
Jag lovar att när vi väl kommer till New York...
...kommer all uppmärksamhet att ligga på dig och din bok.
Jag ska stå i skymundan
och vara den beundrande andrefiolen som du vill att jag ska vara.
Jag vill inget hellre.
Ni kan påstå att 50 000 eller 100 000 fler soldater skulle lösa problemet.
Men om jag sätter in 100 000 man, så kan Hô Chi Minh sätta in 100 000 till.
Man kan inte slåss om man inte ser ljuset i slutet av tunneln.
Jag vill se lösningar, mina herrar, inte fler siffror!
Jag tänker inte bli den första presidenten som förlorar ett krig!
Det var allt.
Tack.
Vad är det här?
En försoningsgåva från britterna i hopp om ett stödpaket.
-En jakthelg på Balmoral? -Det är så fint det kan bli.
-Det erbjöd de inte ens Kennedy. -Inte?
Han fick en bankett och en honnörsvakt, men ingen jakt i Skottland.
Det har ingen fått.
Men...
...det är en lång flygtur och sen en lång åktur med bil.
För att bo i nåt läskigt slott.
Vädret är ruggigt.
Och man måste småprata med snobbar.
Sen när man jagar finns det regler för vad man får och inte får göra.
Det innebär research och studier. Jag måste klippa naglarna.
Och jag skulle ändå göra fel.
Folk skulle skratta och säga att jag inte är som Jack Kennedy.
Han hade valt rätt bestick och skjutit rätt sorts fågel.
Jag har inte ändrat mig.
Svaret är: "Nej tack, Ers Majestät."
I morgon har ingenjörsvetenskapsrådet mottagning på tekniska museet
följt av en audiens med Guðmundur Guðmundsson,
Islands nya ambassadör.
Tack. Hur går det med president Johnson?
Vi erbjöd en helgs jakt på Balmoral.
Gjorde vi? LBJ är lyckligt lottad. Det gör vi ju knappt själva.
-Och? -Inget svar, frun.
-Va? -Inte ett ljud.
Det var nytt.
Och inte vad Downing Street hoppades på.
-Är alla panikslagna? -En aning.
-Och prinsessan Margaret, då? -Hon har anlänt till Arizona.
Alltid något. På familjen Douglas ranch?
-Ja. -Jag har aldrig varit där.
-Vad vet vi om den? -Den sägs vara slående.
Ett vackert 1800-talshus vid foten av Santa Rita Mountains
som omges av en öken.
-Tony! -Tony.
Var beredda.
Kom, älskling.
Ers Kungliga Höghet.
Nej, Blinkie, inga pussar. Baciller!
Hon är utmattad, stackarn.
-Jag ser hemsk ut. -Nej.
Gräslig.
Du ser lite trött ut.
Lite förkyld.
Det är ju förståeligt efter dina...
...hjältedåd.
-Du avskydde varenda minut, eller hur? -Kanske det.
Men det är oviktigt. Tidningarna gjorde det inte.
Sida upp och sida ner om hur fantastisk du var,
vilken tillgång för kungahuset,
vilket hemligt vapen, att du förtjänar uppmärksamheten.
-Du överglänste din äldre syster. -Älskling!
-Nu måste du sova. -Vad ska du göra?
Vara en god gäst och underhålla.
-Vila. -Det ska jag.
Och krya på dig inför New York.
Jag pratade med vår ambassadör i London som har pratat med premiärministern
-som har pratat med drottningen. -Är de förbannade?
Den allmänna åsikten verkar vara att om ni är oense med premiärministern
är det en sak, men ingen får förolämpa kungahuset.
Det räknas som förräderi.
-Hur har jag förolämpat kungahuset? -Ni accepterade inte inbjudan.
Jag tackade inte nej. Jag har bara låtit bli att svara.
Gör inte så här, Marvin.
Som stabschef ska du stötta mig. Låt dig inte luras.
De har en hel apparat: Statschef, premiärminister, Buckingham Palace,
Downing Street... Det är som ett lag.
Om en är i knipa, kommer den andra till undsättning.
Wilson blåste mig över Vietnam
och hon försöker rätta till det med lite fågeljakt.
Sånt har vi inte här.
Nej, du.
Allt hänger på mig.
Vem ska jag ringa, om jag vill fixa en inbjudan för att rädda mig?
Då ringer ni mig. Er äldsta vän.
Då gör jag en plan som löser allt.
-Kom på en plan, då. -Det har jag gjort.
-Här har vi planen. -Vem i hela friden är det?
De landade på Oaklands flygplats.
Precis som i San Francisco möttes de av jublande folkmassor.
Prinsessan strålade och verkade trivas.
Hennes sprudlande humör gjorde tillställningen mer informell.
Amerikanerna har tagit till sig paret.
De är hänförda av deras charm och vänskaplighet.
Premiärministern är på tråden.
Det var brådskande.
Premiärministern?
Jag ville tala om att vi har fått ett svar från amerikanerna.
De har svarat med en egen inbjudan till en middag på Vita huset.
-Till mig? -Nej, till prinsessan Margaret.
-Det var slugt. -Ja.
Då har presidenten inte avfärdat min inbjudan.
Nej.
Då undviker han frågan om stödpaketet.
Ja. Men vi tror inte att allt hopp är ute.
Prinsessan Margaret bör acceptera och åka till Vita huset.
Hon kan övertyga dem att stötta Storbritannien.
Det vore ett politiskt uppdrag som kräver oerhörd finess.
Och då vill ni skicka prinsessan Margaret?
Det var även min reaktion. Men hennes resa till USA har varit en enorm succé.
Jag har hört det.
Kan ni fråga henne?
Om det är vad ni vill.
Jag ber er.
Ser man på.
Situationen är allvarlig. Vi har inget att förlora.
Han känner inte min syster.
Frun.
Nej!
-Ers Höghet? -Nej!
-Ni har telefon. -Nej!
Det är drottningen.
Hej på dig.
Hej.
Förlåt att jag stör.
-Jag vet att du inte vill höra det här. -Vad då?
Vita huset har bjudit in dig till Washington
för att äta middag med presidenten. Vi vill att du åker.
-När? -På onsdag.
Det går inte.
Varför inte?
Då är jag i New York.
På Tonys boklansering.
Jag kanske ska förklara att mycket hänger på det här,
och alla är mycket angelägna att du åker.
Jag kanske ska förklara att inget kan hindra mig från att stötta min man
precis som du bad mig.
Margaret!
Kära Margaret,
som maka förstår jag din önskan att stötta Tony.
Jag hoppades innerligt att ni under resan skulle få möjlighet
att vara hövligare och uppmuntra varandra.
Nu måste såna beaktanden läggas åt sidan.
Jag bad som din syster. Nu måste jag befalla som din drottning.
Ers Höghet, tack för att ni åtar er det här.
En lista över middagsgästerna och information om dem som sitter närmast.
Det jag ber dig om innebär mycket mer än att bara gå på en middag.
Angelägenheter som styr landets framtida välstånd
kräver en samlad insats av oss.
Vi måste överbrygga sprickan mellan Storbritannien och amerikanerna.
Du har beklagat att du är sysslolös, att du är en outnyttjad tillgång.
Den uppgift du står inför i dag är mycket kritisk.
Storbritannien har ett underskott på 800 miljoner pund.
Vi behöver ett stödpaket på minst 1 000 miljoner.
Bara amerikanerna kan ge oss det.
Jag vet att du gör saker på ditt sätt,
men det här är ett känsligt, diplomatiskt uppdrag.
Därför ber jag dig att för en gångs skull följa konventionerna.
Är du beredd?
Vad händer om jag misslyckas
och vi inte får stödpaketet?
Då bryter vi våra löften till IMF,
utnyttjar all kredit och får valutakris.
Då tvingas regeringen devalvera pundet.
-Är det dåligt? -Devalvering?
Då skulle pundet flyttas ner till andra klassens valuta
och landet till en tredje klassens ekonomi.
Det skulle leda till förödmjukelse, vanära och...
...ekonomisk undergång.
Ers Höghet.
President Johnson.
God morgon, premiärministern.
Jag har haft möjlighet
att prata med vår ambassadör i Washington om middagen i Vita huset i går.
Och?
Jag... Jag vet inte var jag ska börja.
Den första rätten hann knappt serveras
innan prinsessan Margaret gjorde uttalanden om Kennedy
som var...föga finkänsliga.
Jag träffade Kennedy en gång.
Jag blev mycket...besviken.
Margaret.
Ursäkta, sa jag något dumt?
Nu för tiden är det inte tillåtet
att tycka annat än att Kennedy var en lysande ledare.
-Säg ingenting, Lyndon. -Självklart. Han var ju hans lojala ombud.
Jag förstår nog bättre än de flesta,
den frustration och det agg som växer fram när man står i skuggan.
Ersättaren...
Till och med för nån man älskar.
Ni tillbringade tre år som vicepresident.
Enligt seden är jag vicedrottning.
Fast jag menar ju inte att jag är en sedeslös drottning.
Har vi nån plan för att hantera krisen?
Det blev ingen kris.
Hur sa?
President Johnson höll med helhjärtat, entusiastiskt, utan förbehåll.
Han sa, om jag minns rätt:
"Jack Kennedy..."
...kunde ha dödat sin mor
för att ta hennes rövskinn till att trumma sin egen lovsång.
Eller hur?
På så sätt.
Det ledde till en dryckestävling.
-Hur sa? -Den som klarar sig längst
-vinner. -Jag antar utmaningen!
Det ledde till en limerick-tävling.
-Limerickar? -Ja, frun.
Några var tyvärr en aning vågade.
Låt höra.
Jaha.
Den första gick...
"Det var en ung kvinna från Delaware..."
...som ville älska...
...ville älska...
-Delaware! Delaware! -...klädd i underklä'r.
-Det var hennes skräck... -...att visa sig näck...
...så för häck, höft och bröst krävs en visionär."
Och mer?
Presidenten svarade med:
"Det var en ung man från Wisconsin
som var utrustad med en enormt stor...
...Johnson!
Hur löd resten?
Alla tyckte att det var långt nog. Så att säga.
Var det fler?
Prinsessan Margaret vann med den här:
"Det var en ung kvinna från Dallas
som hade en dynamitgubbe som fallos..."
De fann hennes...
Ni har ju kommit så här långt.
"De fann hennes vagina i North Carolina..."
...och rövhålet i Buckingham Palace.
Bravo.
Sen blev det tydligen dans.
Följt av sång.
Hur du än gör, så är jag mycket större
Gör jag så här, blir jag större än du
-Nej, minsann -Jo, minsann
-Nej, minsann -Jo, minsann! Jo, minsann
Hon raglade hem klockan fyra
när den charmade presidenten hade gått med på stödpaketet.
Relationen har aldrig varit mer speciell.
-Använda spett? -Ja!
Åh, då är det lätt
Och enbart för att Margaret var allt det som jag bad henne att inte vara.
Det jag inte kan vara. Instinktiv,
spontan, förtrollande.
Jo, jag kan
-Det är ju du också. -Nej.
Jag är förutsägbar, trofast, pålitlig.
Av de två skulle jag alltid välja pålitlighet.
Tack. Men det skulle vara trevligt att vara förtrollande ibland.
Du är förtrollande.
Ett förtrollande kålhuvud.
Vem sa att du snackar fortast av oss två?
Snackas det, snackar jag snabbast ändå
-Nej, minsann -Jo, jag kan
Premiärministern.
Utmärkt hanterat, Ers Höghet.
-Verkligen utmärkt. -Tack.
Ska vi?
Var hälsad, hjältinna!
Ja, låt ovettet börja.
Alla framgångar i familjen möts av...
-Avundsjuka? -Pikar, så att man inte blir högmodig.
Alla är rysligt tacksamma. Premiärministern tänker skriva till dig.
Bättre upp. Han mötte mig på flygplatsen.
Vi undrar vad vi ska ge dig för att visa vår tacksamhet.
Vad sägs om Order of Merit?
Eller Victoriakedjan?
Du kan spara ordnarna till männen som värdesätter dem.
Men jag måste medge att jag har funderat, eftersom det nu gick så bra,
om vi inte borde göra det oftare.
-Göra vad då? -Dela plikter.
-Du gick ju bara på en middag. -I ditt ställe.
Jag representerade kungahuset och landet med gott resultat.
Är det inte möjligt att vi är något på spåren?
Du har alldeles för mycket att göra, för mycket press, för mycket ansvar.
Jag har för lite.
Att inte ha någon roll eller något att göra är...själsdödande.
Jag undrar bara om du kan dela med dig lite mer.
För bådas skull.
Låt mig tänka på saken. Jag ska se vad jag kan göra.
Säg inte att du veknade?
Jo. Och på goda grunder.
Margaret lider av att inte ha en mer betydelsefull roll.
Det påverkar hennes hälsa och lycka. Hon är förbisedd.
Vad gäller förmåga, intelligens och stil förtjänar hon inte att bli förbisedd.
Varför skulle vi inte överväga att utöka hennes roll och dela på arbetet?
Det finns två svar på frågan.
Ingetdera låter bra.
Ja, systemet är ojämlikt, orättvist och grymt.
Förstfödslorätten splittrar familjer. Systemet är hemskt, men...
...i sin grymhet och orättvisa speglar den något annat som är brutalt,
som ingen föreslår att vi ska ändra på.
Livet.
Alla vill ha jämlikhet, men saken är den att vi inte föds jämlika.
Vad är det andra svaret?
Jag berättade ju att jag blev full en gång med den hemske Tommy Lascelles.
Den kvällen berättade han sin teori om Huset Windsor.
Jag har aldrig berättat den för någon.
Låt höra.
Han bad mig att föreställa mig en mytologisk varelse. En dubbelörn.
En tvehövdad örn.
I det här fallet ska du tänka dig att den representerar oss.
Den här familjen. Din familj.
Det har alltid funnits förtrollande och tråkiga Windsors.
-Din far... -Ett helgon.
Men tråkig. Jag är ledsen.
Din farfar med.
-George V? -Dödstråkig.
När första världskriget rasade
och tsaren, Vilhelm och kejsaren av Österrike förtrollade alla, var var han?
Han samlade frimärken.
-Hans fru... -Mary var underbar.
Urtråkig.
Så har det varit ända sen drottning Victorias tid.
En oavbruten linje av trög, svulstig tråkighet.
-Som kulminerade med mig. -Ja, men...
...vid sidan av den tråkiga, pålitliga, heroiska sorten, finns en annan.
Den förtrollande, lysande, individualistiska
och...farliga.
Så för varje Victoria, får man en Edward VII.
För varje George V, får man en prins Eddy.
För varje George VI, får man en Edward VIII.
För varje Lilibet...får man en Margaret.
Hon må ha lyckats i Washington,
men riktig diplomati kan inte uppnås genom att dricka och dansa.
Låt Margaret få äran, men vi kan inte skriva om reglerna
efter en lyckoträff.
-Hur blir då min relation med henne? -Oförändrad.
Du är drottningen. Hon är din farliga lillasyster.
-Hon vet att vi pratar om henne. -Då går vi ut till henne.
Hennes fantasi behöver ingen uppmuntran.
Det du föreslår är otänkbart.
Tronföljden fastslås
av lagen från 1701, inte av vilda, oansvariga infall
från unga prinsessor.
Principen att tronen har gått i arv i obrutet led är en pelare
av stabilitet och varaktighet för nationen.
Prinsessan Elizabeths öde är att komma på tronen.
Ert är att tjäna och stötta.
Jag råder er att acceptera er lott
och glömma alla barnsliga föreställningar
om att skriva om reglerna för att passa er.
Vi har alla vår roll att spela.
Prinsessan Elizabeths utspelas på scenen och er är i kulisserna.
Margaret!
Undertexter: Maria Grimstad