EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
TORSDAG DEN 20. OKTOBER 1966
Vi ses senere, skat.
Vi ses.
-Hej, Karen. -Går det godt, Howell?
Nu har vi fri!
Ja, men før I går... Vær venlig at sætte dig, Rhys.
-Hvem ved, hvad det er i morgen? -Det er fredag!
Ræk hånden op, hvis du vil sige det, Geraint.
-Undskyld. -Ja, det er fredag.
Weekenden står for døren, og samtidig starter efterårsferien.
Har I glemt det, er I blevet pålagt en opgave i morgen tidlig.
I skal synge "All Things Bright and Beautiful" under morgensamlingen.
Så husk at øve jer derhjemme i aften.
Tag teksten med hjem, og lær den udenad.
Husk det, Rhys Edwards. Du skal lære det udenad.
Stil jer op på række.
Fart på, kom så!
Husk jeres frakker.
-Tak. -Værsgo.
-Du var dygtig i dag. -Tak.
-Farvel. -Rhys.
Værsgo.
Løb!
Åh, nej! Jeg er gennemblødt.
-Hej, bedstemor. -Hej, skat.
-Hej, far. -Hej.
-Vil du rydde af bordet? -Ja, mor.
-En kop te, skat? -Ja tak. Jeg trænger.
Geraint, skat. Nu skal du i bad.
Jeg vidste, det var dig. Man kan høre dig helt ude på gaden.
-Det regner skomagerdrenge, mor. -Ja, det er skrækkeligt, ikke?
Kom så. Vis mig det.
Den ... Den har du ikke brug for.
Godt.
Flot.
Dygtig dreng.
FREDAG
-Hvor skal vi hen? -Til slaggebjerg nummer syv.
De melder om et havareret tog.
Kom nu. Jeg smutter nu. Jeg er sent på den.
-Vi ses senere. -Farvel, far.
-Farvel. -Kommer du, Dai?
Er alt vel?
Fart på. Kom så.
Kom tilbage, Geraint.
-Var vi ikke sent på den? -Snør dine snørebånd.
-Godmorgen, Beryl. -Godmorgen, Iver. Kom så.
Du er beskidt i ansigtet.
-Skynd dig. -Vi ses senere.
VELKOMMEN TIL PANTGLAS UNDERSKOLE
-Vi ses senere. -Farvel.
-Kom, gutter. -Ja.
Jorden er fandeme blød.
Jeg har aldrig set noget værre.
Jøsses! Hele slaggebjerget er ustabilt! I to bliver her.
Skynd dig!
-Bevan? -Ja.
-Edwards? -Ja.
-Phillips? -Ja.
Moss?
Ikke endnu, knægt.
Der er morgensamling om fem minutter. Du skal ikke toppe for tidligt.
Kom nu, hurtigere.
Kom nu!
Hvem fører tilsyn i dag?
Eric Ellis. Han er lige gået ind i frokoststuen.
-Eric! -Hvad er der? Jeg spiser morgenmad.
Den er gal ved slaggebjerg syv.
-Hvad mener du? -Et sikkerhedshold må derop.
-Man kan mærke, det rykker sig. -Jeg har aldrig oplevet noget lignende.
-På slaggebjerg syv? Er der nogen deroppe? -To mænd. De holder øje.
-Ti stille, gutter! -Nogen må se nærmere på det.
Rejs jer. Stil jer op på række. I alfabetisk rækkefølge, tak.
Hurtigt, men i god ro og orden.
-Se! -Du godeste!
Undskyld?
Skynd jer ned under bordene! Hurtigt!
Ned under bordene! Nu!
Der, hvor jeg voksede op, ikke langt herfra,
og hvis vi skulle købe dagligvarer
såsom brød, smør og æg, gik vi hen til den lokale nærbutik.
Ville vi have friske grøntsager
måtte vi tage til markedet inde i Huddersfield.
Ville vi have kød eller fisk, som ikke var på dåse,
måtte vi køre til nærliggende Milnsbridge, hvor der var slagtere og fiskehandlere.
Så dukkede der noget større op, der vendte op og ned på det hele,
og vi fik at vide, at det hed "et supermarked".
Og nu har vi fået...
...et hypermarked.
Det er interessant af flere grunde.
Det er demokratisk, det er moderne,
og det forandrer alt.
Jeg bliver desværre nødt til at gå nu.
Lad os køre.
Hvad ved vi?
Ryd vejen!
Undskyld, jeg forstyrrer, Deres Majestæt. Michael.
Der er desværre sket en ulykke i en minelandsby i det sydlige Wales.
Et slaggebjerg kollapsede og skred ned over en skole.
Der er et betydeligt antal omkomne.
Jeg foreslår en øjeblikkelig reaktion.
Hvilken slags?
En kondolencebrev. Jeg har skrevet et hurtigt udkast.
-Må jeg se? -Naturligvis.
"Jeg er chokeret og utroligt ked af at høre,
at der er sket en forfærdelig ulykke i Aberfan.
Både min mand og jeg føler inderligt med børnenes forældre
og de familier, der har mistet deres kære. Signeret af Elizabeth R."
Downing Street har anmodet om at benytte et af Dronningens fly,
så premierministeren kan besøge stedet i dag.
-Godtager De det? -Naturligvis.
Medmindre De selv ville tage derop i dag?
-Hvorfor skulle jeg det? -Sikke et spørgsmål!
Kronen aflægger hospitaler besøg, ikke ulykkessteder.
Tak, Deres Majestæt.
Beklager, men De skal godkende endnu en aftale i dag.
En reception kl. 16.00 for sir Leslie Fry.
Omkring kl. 8.00 i morges
modtog den lokale afdeling af den nationale kulkommission besked om,
at der havde dannet sig en fordybning i slaggebjerg nummer syv.
-Og det betyder? -Det var sunket ned.
Hvordan kunne det ske? Er det ikke stabilt?
Tilsyneladende ikke. Det har regnet kraftigt på det seneste.
Det lader til, at de store mængder vand
forvandlede kulaffaldet til flydende slaggemasse og skabte et jordfaldshul.
Omkring kl. 9.15 løsnede den flydende masse sig
og skred ned ad bjergsiden mod landsbyen.
Det gik værst ud over Pantglas underskole og adskillige huse.
Hvor meget kul var der på slaggebjerget?
Alt for meget. 230.000 kubikmeter.
Ifølge retningslinjerne bør slaggebjerge ikke være højere end seks meter.
Det her var over fem gange højere.
-Hvem fra kulkommissionen er derude? -Den lokale tilsynsførende, Eric Ellis.
Vi har brug for en højere oppe.
Er lord Robens ikke leder af kulkommissionen?
Han blev underrettet, men indsættes som formand for Surrey University i dag
og så ingen grund til at udsætte det.
Hvad?
Sørg for, han kommer i morgen tidlig.
-Javel. -Vi må være påpasselige.
Det kan hurtigt udvikle sig grimt.
Hold nu op, Harold. Det er en ulykke forårsaget af enorme mængder regn.
-Det er ikke politisk. -Alt er politisk, Andrew.
-Hvad er der sket? -Vejen er lukket.
-Hele vejen derop? -Javel.
Beklager. Vejene er spærrede.
Folk er strømmet til for at hjælpe. Vi kommer nok ikke igennem.
Så går vi.
Du godeste!
-Hr. premierminister. -Ja.
Indtil videre har de bjærget 60 lig. Der kommer flere til.
-Stille! -Vi kan høre nogen!
Stille!
Fortsæt arbejdet!
Når fløjten lyder, betyder det, nogen mener at have hørt nogen.
Endnu et barn fanget i ruinerne.
Pas på, hr. premierminister.
Jeg kan garantere...
...at der fra højeste sted iværksættes en uafhængig undersøgelse af tragedien.
Vi giver alle de nødvendige beføjelser
til de ansvarlige, så der kan skrides til handling.
-Blev slaggebjergene forsømt? -Har kulkommissionen et ansvar?
Er andre slaggebjerge til fare for folk?
Jeg agter ikke at tilføje mere til det, jeg har nævnt i denne udtalelse.
Det er lidt for sent nu!
Vi har i årevis sagt, at slaggebjergene var farlige.
Det var en ulykke, vi vidste, ville ske, men ingen lyttede.
Antallet af ofre for ulykken i Wales er muligvis oppe på 200.
36 personer er blevet indlagt, 20 lig er blevet bjærget,
og det skønnes, at der stadig savnes 150 personer.
De fleste er børn.
-Hvor skal du hen? -Har du ikke hørt nyhederne?
Nej, jeg har været til Carolines fødselsdagsfest.
Læs avisen i morgen, så forstår du det.
Jamen...
Her til aften vanskeliggør røg stadig redningsarbejdet i Aberfan
i Wales.
Indtil videre er 67 lig, hvoraf de fleste er børn,
blevet bjærget fra ruinerne ved Pantglas underskole,
som blev ramt af kulaffald fra et nærliggende slaggebjerg.
Man håber at finde flere savnede i live,
men bjærgningen af lig fortsætter formentlig hele natten.
Premierministeren Harold Wilson besøgte stedet i dag,
og Buckingham Palace har udsendt en kondolence fra Dronningen.
Der står: "Jeg er chokeret og utroligt ked af
at høre, at der er sket en forfærdelig ulykke i Aberfan.
Både min mand og jeg føler inderligt med børnenes forældre
og de familier, der har mistet deres kære."
Det var de seneste nyheder. Nu tilbage til London.
Der er særudsendelser i...
LØRDAG
ULYKKE
Premierministeren.
For en time siden var antallet af omkomne i Aberfan oppe på 116.
Nu forlyder det, der stadig er over 80 savnede.
-36 af de overlevende er blevet indlagt. -Javel.
-Forventer de at finde flere af ofrene? -Ikke i live, Deres Majestæt.
For at gøre ondt værre har slaggebjergets nordlige side flyttet sig,
og landsbyen er klar til hastig evakuering.
Gravemaskinerne er ude af drift, da de er kørt fast i mudderet.
Militæret assisterer nu.
Så...
...med alt det i mente håbede jeg på at kunne overtale Dem til at tage derop.
Jeg har opdaget, at noget af det mest beklagelige ved at være regent,
er, at alle bliver handlingslammede, når jeg dukker op.
Det allersidste, redningstjenesterne har brug for
i kapløbet med tiden, er, at en dronning dukker op.
Jeg er ikke helt enig.
Der er børn, der er døde.
Et lokalsamfund er knust.
Hvad er det, De ønsker, jeg gør?
Trøster folk.
Skulle jeg føre mig frem? Det gør kronen ikke.
Jeg sagde ikke, De skulle føre Dem frem, men trøste folk.
Deres Majestæt.
SØNDAG
Godmorgen, skat. Te?
Gør det noget, jeg tager noget stærkere?
-Kaffe? -Nej, whisky.
-Margaret. Klokken er 9.00. -Det ved jeg.
Men det er ikke morgen. I hvert fald ikke i min verden.
Tony ringede ud på de små timer
fra en telefonboks langt ude på landet.
Hej, det er mig.
Vil du gøre mig en tjeneste?
Han bad mig gå ind til børnene på deres værelser og kysse dem,
mens de sov.
Da han ankom til Aberfan, var han taget direkte hen til skolen.
Det var ganske forfærdeligt.
Minearbejdere,
der plejede at grave efter kul,
gravede nu for at finde deres børn.
Mange af dem lå begravet i timevis
under mudderet ved siden af døde venner.
Levende begravet, mens ilten var ved at slippe op.
Så tog han hen til lighuset,
hvor folk stod og ventede på at identificere børnenes lig.
Sygeplejersker og frivillige fra Frelsens Hær
skrev et signalement af hver voksen, hvert barn...
...og noterede alle de ejendele, de fandt
i deres lommer såsom et lommetørklæde eller...
...slik, hvad som helst, der kunne identificere dem.
Jeg tog derefter hen på hospitalet.
Der trøstede han en mand, der stod med sin søns skolekasket i hænderne.
Efter besøget på hospitalet
ville han gå hen til det hus, hvor han skulle overnatte,
men han blev med at gå...
...og gå.
Jeg gik og gik...
Jeg har aldrig oplevet ham sådan før.
Jeg håber aldrig, det sker igen.
MANDAG
Geoffrey Morgan fra kulkommissionen og George Thomas,
førsteminister for Wales, vil svare på spørgsmål.
-Tager I begge to ansvaret? -Mordere!
Kulkommissionen er ikke ansvarlig for vejret.
Sludder!
Abnorme mængder nedbør har skabt usædvanlige forhold.
I årevis har I vidst, at der var en kilde under slaggebjerget!
-Jeg skrev til jer! -Det gjorde jeg også!
Den forårsagede det, ikke regn!
-Men I gjorde intet! -"Levende begravet af kulkommissionen."
Det skal der stå på mit barns dødsattest!
Hvad med økonomisk hjælp?
Der er lige nu hårdt trængte mennesker! Hvornår vil regeringen hjælpe?
Der er ingen tvivl om,
at der er sket en forfærdelig tragedie.
Men skylden
kan ikke placeres ved Labour-partiet.
Slaggebjerg nummer syv blev opført i 1958, da Labour-partiet ikke var ved magten.
Jeg fik besøg i dag af visse medlemmer af kabinettet.
Så ved jeg godt hvem.
De frygter, at det udvikler sig politisk.
-Selvfølgelig er det politisk. -Tak, Marcia.
De beder dig flytte fokus i skyldsspørgsmålet.
De mener, at hvis Labour-regeringen må betale prisen for denne tragedie,
mens Tory-partiet vinder politisk kapital, er det uanstændigt samt et svigt,
ikke blot over for folk i Wales, men for os alle i bevægelsen.
Vi har ventet alt for længe på dette.
13 år i opposition,
og nu er vi endelig kommet til magten og er i regering.
Vi må ikke blive flået levende af den offentlige mening
på grund af noget, der ikke er vores skyld.
Men når folk er vrede, kaster de sten mod deres ledere.
Så er det en pligt ikke blot at afværge vreden,
men at vise solidaritet med vores støtter.
Hvordan?
-Der er tale om sorg. -Det er uretfærdighed.
-Endnu en i rækken af uretfærdigheder. -Nej, det er forældre, der sørger.
Det er samtidig en kynisk afvisning af at tage ansvar fra dem,
som er ansvarlige, nemlig de konservative.
Nu gør de os til syndebukke.
-Hvad skal jeg gøre ved det? -Få dem til at påtage sig skylden.
Vil du ikke stille de konservative til ansvar eller presse på i parlamentet,
og kulkommissionen er fredet, mens undersøgelsen pågår,
så kunne vi måske få en anden kendt skikkelse
til at aflede negativ opmærksomhed.
Hvem?
Hende.
Dronningen?
Du må da indrømme, at hendes reaktion er karakteristisk for magtelitens svigt.
Hendes reaktion er beklagelig.
-Du aflagde hende besøg i dag, ikke? -Jo.
-Bad du hende igen om at tage derop? -Ja.
Hvad sagde hun så? "Kronen tager ikke af sted."
Noget i den stil.
Men hertugen af Edinburgh tager derop. Han skulle ellers have været på andejagt.
-Ja, men hun gør ikke. -Måske er der en god grund til det.
Det kan være, hun synes, at det er en vanskelig situation.
Det er vanskeligt at miste sine børn.
Det er vanskeligt at miste sine brødre og søstre!
Det er vanskeligt at bo i en minelandsby, hvor man svigtes af kulkommissionen!
I stedet for at kritisere hende
og lade os udøse vores vrede over nogle kyniske mennesker,
lader du hellere dit eget hold tage skylden!
-Du er ynkelig! Jeg væmmes! -Ja, det har jeg forstået.
Hvis du vil være en rigtig leder, en rigtig mand, en rigtig socialist,
må du vise, du har nosser!
Kulkommissionen er noget, som Labour-partiet har skabt.
Dette er en ulykke, som regeringen er skyld i.
Tag ansvar!
TORSDAG
BLOMSTERHANDLER
-Er det skolen derovre? -Ja, det er skolen.
Og Gud vil tørre hver tåre af deres øjne,
og døden skal ikke være mere,
ej heller sorg eller skrig.
Ej heller pine skal være mere.
Thi det, der var før, er forsvundet.
Frygt ikke, for jeg er med dig.
Som hyrden vogter han sin hjord,
han samler dem med sin arm, han løfter lammene op i sin favn,
han leder moderfårene.
Byens torve skal fyldes af drenge og piger,
der danser på torvene.
Den dag, jeg griber ind, siger Hærskarers Herre,
skal de være min ejendom.
Og jeg vil skåne dem, som en far skåner den søn, der tjener ham.
Derefter så jeg fire engle stå ved de fire verdenshjørner.
Og jeg hørte en røst fra himlen.
-Hvordan gik det? -Det var ganske usædvanligt.
Sorgen, vreden...
...mod regeringen, kulkommissionen, men...
...også mod Gud.
Der var 81 børn, som blev begravet i dag.
Raseriet udtrykt i alle ansigterne inde bag ... deres øjne.
De smadrede ikke noget. De sloges ikke i gaderne.
Hvad gjorde de?
De sang. Hele lokalsamfundet.
Det var ... det mest fantastiske, jeg nogensinde har hørt.
Græd du?
Om jeg græd?
Hvad er det for et spørgsmål?
Jeg spørger bare, om du græd.
Jeg græd muligvis, ja. Vil du fortælle mig, at det var upassende?
I virkeligheden ville alle, der hørte den salme i dag, ikke blot have grædt...
...men være fuldstændig sønderknust.
FREDAG
Javel.
Jeg forstår.
Tak, fordi De ringede.
Vi har modtaget en henvendelse fra en venlig avisredaktør om,
at regeringen, der ikke vil påtage sig skylden for ulykken i Aberfan,
har besluttet at flytte fokus i den nationale samtale
og har orienteret aviserne om at...
"Der er en, som har været påfaldende fraværende i Aberfan,
nemlig Dronningen.
Den skandaløse mangel på omtanke og interesse,
som ellers må forventes af et statsoverhoved,
kendetegner den traditionelle magtelites manglende omtanke
ikke blot over for befolkningen i Wales, men over for hele arbejderklassen."
Har premierministeren godkendt det?
Det må vi vist formode.
LØRDAG: ABERFAN
Ved ankomst til RAF St. Athan vil De blive modtaget
af sir Cennydd Traherne, Lord Lieutenant af Glamorgan, og kørt til ulykkesstedet.
Og så videre til Bethania-kirken,
hvor der er præsentation af heltene og overlevende fra ulykken.
Derefter et besøg på kirkegården, hvor De lægger en krans.
Til sidst skal De besøge en lokal minearbejder,
Thomas Edwards, der mistede familiemedlemmer i ulykken,
samt planlagte samtaler med flere af de sørgende familier.
Hele turen vil vare omkring to en halv time.
Uden at det skal lyde forkert, Deres Majestæt,
bør De tænke på, at dette er Wales og ikke England.
Det anses ikke blot for passende at vise følelser,
men det forventes også.
Det er byrådsmedlem Ellis, der mistede syv familiemedlemmer.
-Syv? -Ja, Deres Majestæt.
-Tre børn og fire nevøer. -Det gør mig ondt.
Karen og Alun Jenkins, Deres Majestæt,
der mistede deres søn, Ewan, og hans fire fætre, Tegwen, Bryn, Mair og Ben.
Det gør mig ondt.
Thomas og Gwen Edwards, Deres Majestæt, som bor her.
De mistede deres to børn, og...
...det her er Howell, Gwens far, der reddede et af sine børnebørn.
Sarah.
Hun har noget til Dem, Deres Majestæt.
-Tak. -Fra de børn, der er tilbage i Aberfan.
-Tak. -Det var så lidt.
Vi er glade for, De kom, Deres Majestæt.
Det gør mig virkelig ondt.
Det var sødt.
Bor I alle her i gaden?
Hertugen af Edinburgh sagde, at familierne sang en salme, da børnene skulle begraves.
Ja, Deres Majestæt.
-Er der mulighed for, jeg kan høre den? -Vi kan sikkert finde en pladeoptagelse.
Bed premierministeren om at aflægge mig et besøg hurtigst muligt.
Ja, Deres Majestæt.
Premierministeren, Deres Majestæt.
Deres Majestæt.
Churchill havde haft mod til at sige det lige op i mit åbne ansigt.
Ved nærmere eftertanke også Anthony Eden. Samt Harold Macmillan.
De ville have haft modet til at udtrykke deres vrede over for mig direkte.
Ingen af dem ville være gået bag ryggen på mig på den måde.
Jeg har fået at vide, du gav journalister et tip om,
at jeg svigtede folk i Aberfan ved ikke at tage dertil.
Aldrig.
-Var det ikke Dem? -Nej.
Men ... muligvis en eller to af mine kolleger,
der var bekymrede for vreden vendt mod regeringen...
Faldt de ud af geled? Tog de sagen i egen hånd?
Det er muligt.
Måske har de ret.
Folk i Aberfan fortjente en prompte reaktion, men fik ingen.
De fortjente, at der blev udvist medfølelse
og indlevelse af deres Dronning.
-Og det fik de i går. -De fik intet.
Jeg duppede et knastørt øje, og mirakuløst nok bemærkede ingen det.
Efter Blitzen, da vi besøgte hospitaler,
så jeg, hvad mine forældre, Kongen og Dronningen, så.
De græd. Det kunne jeg ikke.
De var jo kun et barn. Hvad havde De forventet?
Det var ikke kun som barn.
Da min bedstemor, Dronning Mary,
som jeg elskede højt...
Da hun døde...
Ingenting.
Hun havde været syg længe, så det var ikke uventet.
Da jeg fødte mit første barn,
et betydningsfuldt øjeblik for alle mødre...
Jeg har i noget tid vidst, der er noget galt med mig.
Der er intet galt.
Så mangelfuldt.
Hvordan beskriver man ellers, at noget mangler?
Disse møder er fortrolige, ikke?
Jeg har aldrig foretaget en dags manuelt arbejde i hele mit liv.
Ikke en.
Jeg er akademiker, en privilegeret Oxford-universitetslærer,
ikke en arbejder.
Jeg bryder mig ikke om øl. Jeg foretrækker cognac.
Jeg foretrækker vildlaks frem for laks på dåse.
Chateaubriand frem for kødtærte.
Jeg bryder mig ikke om at ryge pibe.
Jeg vil langt hellere ryge cigarer.
Men cigarer er et symbol på et kapitalistisk privilegium.
Derfor ryger jeg pibe, når jeg er på valgturné og på tv.
Det gør mig mere ... tilnærmelig.
Sympatisk.
Vi kan ikke leve op til alles krav og forblive tro mod os selv.
Vi gør det, der kræves af en leder. Det er vores pligt.
Vores opgave er at dæmpe kriser i stedet for at skabe dem.
Det er vores pligt, og De gør det virkelig godt.
På en måde er Deres manglende følelser en velsignelse.
Ingen har brug for et hysterisk statsoverhoved.
Sandheden er, at vi knap nok heller har brug for menneskelighed.
Hr. premierminister.
Deres Majestæt.
Jesus, min sjæls frelser, du er her
Lad mig flyve mod din favn
Mens de nærmeste vande bølger nær
Og mens stormen stadig raser i savn
Intet andet tilflugtssted jeg har
Min hjælpeløse sjæl jeg overlader dig
Forlad mig, forlad mig ikke helt uklar
Giv mig støtte, og trøst mig...
ULYKKEN I ABERFAN KOSTEDE 144 MENNESKER LIVET, HERAF 116 BØRN.
IFØLGE DEM, DER STÅR HENDE NÆR,
ER DRONNINGENS TØVENDE REAKTION PÅ ULYKKEN DET,
HUN FORTRYDER MEST I SIN TID SOM REGENT.
SIDEN 1966 HAR HUN AFLAGT LANDSBYEN LANGT FLERE BESØG
END NOGET ANDET MEDLEM AF KONGEFAMILIEN.
TILEGNET ABERFANS INDBYGGERE
Tekster af: Lene Bundgaard