NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
TORSTAI 20. LOKAKUUTA 1966
Hei sitten.
Nähdään pian.
-Hei, Karen. -Hei, Howell.
Kotiin!
Ennen kuin lähdette... Ole hyvä ja istu, Rhys.
-Mitä erityistä on huomispäivässä? -Se on perjantai!
Ei saa huutaa heti, Geraint. Täytyy viitata.
-Anteeksi, opettaja. -Niin, huomenna on perjantai.
Siitä alkaa viikonloppu ja mikä tärkeintä, loma.
Aamulla on vielä paljon tehtävää ennen lomalle lähtöä.
Laulatte koko koulun edessä virren "All Things Bright and Beautiful".
Joten muistakaa harjoitella illalla.
Ottakaa sanat mukaan ja painakaa ne mieleenne.
Rhys Edwards, "painaa mieleen" tarkoittaa "oppia muistamaan, opetella ulkoa".
Sitten kaikki jonoon.
Ripeästi nyt!
Takki mukaan.
-Kiitos, opettaja. -Ole hyvä.
-Oikein hyvää työtä. -Kiitos.
-Näkemiin, opettaja. -Rhys. Ole hyvä.
Olen litimärkä!
-Hei, mummi. -Hei, kultaseni.
Hei, isä.
-Hei. -Hei, isä.
-Voisitko raivata pöydän? -Kyllä, äiti.
-Otatko teetä, kulta? -Kiitos, mieluusti.
Nyt kylpyyn, Geraint.
Arvasin!
Laulusi kuuluu kadulle asti.
Ulkona sataa kaatamalla, äiti.
Niin tekee. Kamalaa.
Tulehan tänne. Näytäpäs.
Et sinä tätä tarvitse.
Hyvä.
Kaunista.
Hyvä poika.
PERJANTAI.
PERJANTAI
-Minne menemme? -Seiskakasalle.
Vaunu on suistunut raiteilta.
Tulehan. Lähden nyt, etten myöhästy.
-Mene. Hei sitten. -Hei, isä.
-Hei vaan. -Hei, Dai.
Terve.
Ripeästi nyt.
Älähän mene, Geraint.
-Eikös me olla myöhässä? -Sido kengännauhat.
-Huomenta, Beryl. -Huomenta, Iver.
Nyt mennään.
Onpa likainen naama.
-Pian nyt. -Hei vaan!
TERVETULOA PANTGLASIN ALAKOULUUN
-Hei sitten. -Hei hei.
-Mennään, pojat. -Selvä.
Onpa täällä vetistä.
Enpä ole ennen moista nähnyt.
Jessus, koko kasa romahtaa! Pysykää te kaksi tässä!
Pian nyt!
-Bevan? -Paikalla.
-Edwards? -Paikalla.
-Phillips? -Paikalla.
Moss?
Ei vielä, poika.
Aamuhartaudessa vasta. Viisi minuuttia.
Älähän vielä innostu.
Vauhtia nyt!
Vauhtia!
-Kuka tänään on työnjohtajana? -Eric Ellis. Meni juuri ruokalaan.
Eric!
-Mitä nyt? Yritän syödä aamiaista. -Seiskakasalla on jotain hullusti.
-Miten niin? -Lähettäkää miehiä. Kaiken varalta.
-Koko kasa liikkuu. -Nyt pitää toimia nopeasti.
-Missä? -Seiskakasalla.
-Onko siellä joku? -Kaksi kaveria jäi vahtiin.
-Hys, pojat. Hiljaa! -Jonkun pitäisi vilkaista.
Ylös ja jonoon, aakkosjärjestyksessä.
Nopeasti ja äänettömästi.
-Opettaja! -Herra varjele!
Opettaja!
Pulpettien alle! Joutuin!
-Pulpettien alle! Heti! -Opettaja!
Olen varttunut tällä seudulla.
Jos piti ostaa elintarvikkeita kuten leipää, voita ja munia,
mentiin oman kylän puotiin.
Jos halusi tuoreita vihanneksia, piti lähteä Huddersfieldin torille.
Jos halusi lihaa ja muuta kuin säilykekalaa,
piti mennä naapurikylään, Milnsbridgeen, jossa oli lihakauppa ja kalakauppa.
Sitten tuli jotain suurempaa, ja se muutti kaiken.
Sitä sanottiin supermarketiksi.
Ja nyt meillä on tämä:
hypermarket.
Se on mielenkiintoinen monestakin syystä.
Se on demokraattinen ja nykyaikainen -
ja se muuttaa kaiken.
Ikävä kyllä joudun nyt poistumaan.
Mennään.
Mikä on tilanne?
Tehkää tietä!
Anteeksi, että häiritsen. Teidän Majesteettinne. Michael.
Eräässä Etelä-Walesin kaivoskylässä on sattunut onnettomuus.
Hiilikaivoksen jätevuori romahti ja vyöryi alakoulun päälle.
Kuolonuhreja on suuri määrä.
Ehdotan välitöntä reagointia.
Millaista?
Osanottoa suruun. Olen jo laatinut luonnoksen.
-Saanko katsoa? -Toki.
"Olin kauhuissani ja järkyttynyt -
kuullessani Aberfanin hirvittävästä onnettomuudesta.
Välittäkää syvimmät osanottomme -
mieheltäni ja minulta kylän lasten vanhemmille -
ja henkensä menettäneiden perheille." Allekirjoitus: Elisabet R.
Downing Street pyytää kuninkaallisen lentueen konetta,
jotta pääministeri pääsee onnettomuuspaikalle.
-Oletan, että suostutte. -Tietenkin.
Ellette aikonut itse käydä siellä tänään.
-Miksi kävisin? -Olipa kysymys!
Kruunu vierailee sairaaloissa, Martin. Ei onnettomuuspaikoilla.
Kiitos, ma'am.
Anteeksi, ma'am. Vielä yksi tapaaminen tälle päivälle.
Kello 16, Sir Leslie Fry.
Noin kello kahdeksan tänä aamuna -
National Coal Board -yhtiön aluekonttoriin tuli ilmoitus,
että jätekasa numero 7:ssä oli painauma.
-Tarkoittaen mitä? -Että kasa oli vajonnut.
Kuinka se noin vain vajoaa? Eikö se ole vakaa?
Ilmeisesti ei. Siellä on satanut rankasti.
Ilmeisesti suuri määrä vettä -
muutti jätekasan sisällä olevaa kaivosjätettä lietteeksi -
ja sai aikaan vajoaman.
Noin kello 9.15 -
nestemäinen jäte lähti liikkeelle ja liukui alas rinnettä, kylää kohti.
Pantaglasin alakoulu ja useat talot kärsivät eniten vahinkoa.
Paljonko hiiltä jätekasassa oli?
Liian paljon.
Noin 230 000 kuutiometriä.
Suositusten mukaan kasa ei saisi olla yli kuuden metrin korkuinen.
Tämä oli yli viisi kertaa niin korkea.
-Kuka National Coal Boardista on siellä? -Paikallinen työnjohtaja, Eric Ellis.
Sinne tarvitaan joku johtoportaasta. Vaikka lordi Robens, Coal Boardin johtaja.
Hänelle ilmoitettiin, mutta hän siirtyy -
Surreyn yliopiston kansleriksi. Hän ei halunnut lykätä virkaanastujaisia.
Mitä?
Katsokaa, että hän on siellä huomenna.
-Hyvä on, sir. -Meidän on pidettävä varamme.
Ettei tilanne muutu ikäväksi.
Älä nyt, Harold.
Kyseessä on yllättävien rankkasateiden aiheuttama onnettomuus.
-Ei mitään poliittista. -Kaikki on poliittista, Andrew.
-Mitä nyt? -Tie on suljettu.
-Perille astiko? -Niin.
Valitan. Tiet ovat tukossa.
Apuvoimia on saapunut pitkin päivää. Emme ehkä pääse läpi.
Sitten me kävelemme.
Hyvä luoja.
-Herra pääministeri. -Niin.
Tähän mennessä on löytynyt 60 ruumista. Ja lukumäärä kasvaa.
-Hiljaa! -Jostain kuului ääntä!
Hiljaa!
Jatketaan töitä!
Pillin vihellys tarkoittaa, että on ehkä kuultu jotakin.
Lapsi loukussa kaiken roinan alla.
Varovasti, herra pääministeri.
Takaan teille,
että tämä tragedia tutkitaan parhain mahdollisin riippumattomin voimin.
Kaikki tarvittava apu -
annetaan tutkinnasta vastaaville kaikissa heidän toimissaan.
-Onko kasoja laiminlyöty? -Onko National Coal Board syypää?
Onko muista kasoista vaaraa väestölle?
Minulla ei ole aikomusta lisätä aiempaan lausuntooni mitään.
Nyt on vähän myöhäistä!
Niiden kasojen vaarallisuudesta on puhuttu vuosikaudet.
Tätä katastrofia pelättiin, mutta kukaan ei kuunnellut.
Etelä-Walesin onnettomuus on saattanut vaatia jopa 200 kuolonuhria.
Sairaalassa on yhä 36 ihmistä. 20 ruumista on löydetty,
ja arviolta jopa 150 ihmistä on yhä kateissa, suurin osa heistä lapsia.
-Mitä sinä teet? -Etkö ole kuullut uutisia?
En. Minä olin Carolinen syntymäpäivillä.
-Ymmärrät, kun luet aamun lehdet. -Mutta...
Savu haittaa yhä yöllisiä pelastustöitä Aberfanin kylässä,
Etelä-Walesissa. 67 vainajaa, suurin osa lapsia,
on tähän mennessä kaivettu Pantaglasin alakoulun raunioista.
Koulu jäi hiilijätekasasta vyöryneen jätteen alle.
Kateissa olevia saattaa yhä löytyä,
mutta ruumiiden etsintä jatkunee läpi koko yön.
Pääministeri Harold Wilson vieraili paikalla tänään,
ja palatsi on välittänyt kuningattaren surunvalitteluviestin.
Viesti kuuluu: "Olin kauhuissani ja järkyttynyt -
kuullessani Aberfanin hirvittävästä onnettomuudesta.
Välittäkää syvimmät osanottomme -
mieheltäni ja minulta kylän lasten vanhemmille -
ja henkensä menettäneiden perheille."
Siinä olivat paikallisuutiset. Nyt takaisin Lontooseen.
Saamme erikoisraportteja...
LAUANTAI
KATASTROFI
Pääministeri, ma'am.
Tunti sitten Aberfanin kuolonuhrien lukumääräksi ilmoitettiin 116.
Yli 80 ihmistä on yhä kateissa.
Eloonjääneistä 36 on sairaalassa.
Ymmärrän.
Onko odotettavissa, että uhreja löytyy yhä?
Ei elossa olevia, ma'am. Ja mikä pahinta,
jätekasa 7:n pohjoinen penger on liikkunut,
ja kylä odottaa välitöntä evakuointia.
Mekaaniset kaivurit ovat juuttuneet märkään mutaan.
Armeija on kutsuttu apuun.
Niinpä,
kun tilanne on tällainen, toivoisin teidän lähtevän paikalle.
Yksi hallitsijana olemisen ikävimmistä piirteistä on se,
että sitä lamauttaa läsnäolollaan miltei tilanteen kuin tilanteen.
Viimeinen asia, mitä pelastusjoukot kaipaavat -
taistellessaan aikaa vastaan on se, että kuningatar saapuu.
En taida olla samaa mieltä.
Lapsia on kuollut.
Yhteisö on surun murtama.
Mitä minun sitten pitäisi tehdä?
Lohduttaa ihmisiä.
Jonkinlaisella esitykselläkö? Kruunu ei toimi niin.
En tarkoittanut esitystä -
vaan ihmisten lohduttamista.
Teidän Majesteettinne.
SUNNUNTAI
-Huomenta, kultaseni. Teetä? -Sopisiko, että otan jotakin vahvempaa?
-Kahvia? -Ei. Ajattelin viskiä.
-Margaret, kello on yhdeksän. -Tiedän.
Mutta ei nyt ole aamu. Ei ainakaan minun maailmassani.
Tony soitti pikkutunneilla -
jostain syrjäkylän puhelinkopista.
Hei, minä tässä.
Tekisitkö palveluksen?
Hän pyysi, että menisin lasten makuuhuoneisiin -
ja suukottaisin heitä,
kun he nukkuvat.
Aberfaniin päästyään hän meni suoraa päätä koululle.
Se oli sanoinkuvaamattoman kauheaa.
Kaivosmiehet, jotka kaivoivat työkseen hiiltä,
kaivoivat nyt maata lastensa päältä.
Monet heistä olivat olleet tuntikausia mudan alla, kuolleiden ystävien keskellä.
Elävältä haudattuina.
Hapen loppuessa.
Sitten hän meni ruumishuoneelle,
missä ihmiset odottivat voidakseen tunnistaa lastensa ruumiit.
Sairaanhoitajat ja vapaaehtoiset -
kirjoittivat kuvauksen jokaisesta aikuisesta, jokaisesta lapsesta.
Kirjasivat ylös kaiken, mitä löysivät heidän taskuistaan.
Oli se sitten nenäliinatai makeinen. Mikä tahansa,
mikä auttaisi tunnistuksessa.
Sieltä minä jatkoin sairaalaan.
Siellä hän lohdutti miestä, joka piteli poikansa koulupäähinettä.
Käytyään sairaalassa -
hän halusi kävellä talolle, jossa hän yöpyisi.
Mutta hän vain käveli.
Ja käveli yhä.
Minä vain kävelin eteenpäin.
En ole koskaan kuullut häntä sellaisena.
Toivon, etten enää kuulekaan.
MAANANTAI
Geoffrey Morgan National Coal Board -yhtiöstä -
sekä George Thomas,
Walesin asiain ministeri, vastaavat kysymyksiin.
Kannatteko te tästä vastuun?
Murhaajat!
National Coal Board ei voi kantaa vastuuta säästä!
Roskapuhetta!
Epätavallisen runsaat sateet ovat aiheuttaneet poikkeukselliset olosuhteet.
Tiesitte jätekasan alla olevasta lähteestä jo vuosia sitten!
-Kirjoitin teille! -Minä myös!
Se lähde tämän aiheutti, ei sade!
Ja mitään ei tehty!
"National Coal Boardin elävältä hautaama."
Sen minä haluan nähdä lapseni kuolintodistuksessa!
Entä taloudellinen apu?
Ihmiset täällä kaipaavat kipeästi apua!
Milloin hallitus ryhtyy toimeen?
Tehdäänpä tämä asia selväksi.
On tapahtunut hirvittävä tragedia.
Mutta syytä ei voi vierittää Labourin niskoille.
Jätekasa numero 7 on vuodelta 1958, jolloin Labour-puolue ei ollut vallassa.
Eräät hallituksen jäsenet kävivät tänään luonani.
Arvaan jo, ketkä.
He pelkäävät, että tästä tulee poliittinen kysymys.
-Tietenkin tulee. -Kiitos, Marcia.
He tahtovat, että teet jotakin syytösten estämiseksi.
He katsovat, että jos Labour-hallitus pannaan maksamaan tästä tragediasta -
ja Tory hyötyy siitä poliittisesti, se olisi törkeää -
ja suoranainen petos, ei vain eteläwalesilaisia kohtaan -
vaan koko liikettämme kohtaan.
Olemme odottaneet tätä liian pitkään, Harold.
Kolmetoista vuotta oppositiossa,
ja nyt olemme vihdoin vallassa, hallituksessa.
Emme voi sallia sitä, että meidät uhrataan julkisen mielipiteen alttarilla -
asiasta, johon emme ole syypäitä.
Ei. Vihainen kansa heittelee johtajiaan kivillä.
Velvollisuutemme on estää vihanilmaukset -
ja osoittaa solidaarisuutta kannattajillemme.
Miten?
-Tämä on murheellista. -Epäoikeudenmukaista.
Ja epäoikeudenmukaisuutta riittää.
Ei, vaan vanhemmat surevat lapsiaan.
On myös sydämetöntä kieltäytyä kantamasta vastuutaan,
jos on syypää kaikkeen, ja sitähän toryt ovat.
Nyt he tekevät meistä syntipukkeja.
Mitä minun sitten pitäisi tehdä?
Katso, että ottavat syyt niskoilleen!
Ja jos et saa tehtyä heistä syypäitä etkä painosta parlamenttia -
etkä voi käydä NCB:n kimppuun ennen oikeudenkäyntiä,
ehkä tarvitaan joku toinen vallanpitäjä -
kääntämään negatiivinen huomio itseensä.
Kuka?
-Hän! -Kuningatarko?
Tiedät hyvin, että hänen käytöksensä kertoo -
-vallanpitäjän ylimielisyydestä. -Hänen käytöksensä on valitettavaa.
-Kävit tänään hänen luonaan. -Niin kävin.
-Ja pyysit häntä menemään sinne. -Niin pyysin.
Ja mitä hän sanoi? "Kruunu ei lähde."
Jotain sen suuntaista.
Edinburghin herttua lähtee paikalle. Hänet saatiin keskeyttämään sorsajahtinsa.
Kuningatarko ei lähde?
Ehkä siihen on hyvä syy.
Ehkä sellainen tilanne tuntuu hänestä vaikealta.
Oman lapsen menettäminen on vaikeaa!
Veljien ja sisarten menettäminen on vaikeaa!
Eläminen kaivoskylässä, josta National Coal Board ei piittaa, on vaikeaa!
Ja nyt ei saisi syyttää kuningatarta ja purkaa vihaansa sydämettömään ihmiseen!
Annat omiesi ottaa syyt niskoilleen!
-Olet säälittävä ja oksettava! -Tuotahan sinä hoet.
Jos haluat olla todellinen johtaja,
oikea mies ja oikea sosialisti,
saat kasvattaa itsellesi pallit!
NCB on Labour-puolueen luomus.
Tämä katastrofi on hallituksen syytä.
Kantakaa vastuunne!
TORSTAI
KUKKAKAUPPA
-Onko tämä se koulu? -Kyllä vain.
Ja Jumala pyyhkii kyyneleet heidän silmistään.
Ja kuolemaa ei enää ole.
Ei surua, ei itkua.
Ei enää tuskaakaan.
Sillä kaikki entinen on mennyttä.
"Älä pelkää, sillä minä olen sinun kanssasi.
Kuin paimen hän kaitsee laumaansa,
kokoaa karitsat käsivarrellensa -
ja kantaa niitä sylissään,
johdattelee imettäviä lampaita."
Ja kaupungin kadut ovat täynnä poikia ja tyttöjä, jotka leikkivät yhdessä.
"Ja he ovat, sanoo Herra Sebaot,
sinä päivänä, jonka minä teen, minun omaisuuteni.
Ja minä olen heille laupias,
niinkuin mies on laupias pojallensa, joka häntä palvelee.
Minä näin neljä enkeliä seisovan maan neljällä kulmalla.
Ja minä kuulin äänen taivaasta."
-Millaista siellä oli? -Uskomatonta.
Kaikki se suru ja viha -
hallitusta ja National Coal Boardia kohtaan -
ja Jumalaa kohtaan.
Tänään haudattiin 81 lasta.
Se viha, kaikkien kasvoilla, jokaisessa katseessa.
He eivät hajottaneet mitään. Eivät tapelleet kaduilla.
-Mitä he sitten tekivät? -He lauloivat. Kaikki yhdessä.
Se oli ihmeellisintä, mitä olen koskaan kuullut.
Itkitkö sinä?
Itkinkö?
Mikä ihmeen kysymys tuo oli?
Kysymys vain. Itkitkö?
Saatoin itkeäkin.
Aiotko sanoa, että se oli sopimatonta?
Jokainen, joka olisi kuullut sen virren, ei olisi ainoastaan itkenyt -
vaan olisi hajonnut tuhansiksi pirstaleiksi.
PERJANTAI
Vai niin.
Ymmärrän.
Kiitos tiedosta.
Muuan ystävällinen päätoimittaja vihjasi,
että hallitus, joka ei aio kantaa vastuuta Aberfanista,
on päättänyt muuttaa valtakunnallisen keskustelun suuntaa -
toteamalla sanomalehdille näin:
"Eräs henkilö on loistanut Aberfanissa poissaolollaan:
kuningattaremme.
Skandaalimainen välinpitämättömyys,
mitä se ilmeisesti hallitsijamme kohdalla on,
kertoo perinteisten vallanpitäjien piittaamattomuudesta -
ei vain walesilaisia vaan koko työväenluokkaa kohtaan."
Antoiko pääministeri tuolle siunauksensa?
Voinemme olettaa niin.
LAUANTAI ABERFAN
St. Athanissa teidät vastaanottaa -
lordiluutnantti Sir Cennydd Traherne,
ja teidät viedään autolla Aberfanin onnettomuuspaikalle.
Bethania Chapel -kirkossa -
tapaatte onnettomuuden sankareita ja eloonjääneitä.
Sitten vuorossa on käynti hautausmaalla, missä laskette seppeleen.
Lopuksi vierailette paikallisen kaivosmiehen,
sukulaisiaan menettäneen Thomas Edwardsin luona -
ja keskustelette muiden surevien perheiden kanssa.
Koko matka kestänee noin kaksi ja puoli tuntia.
Niin, ja Teidän Majesteettinne,
ehkä haluatte pitää mielessänne, että ette ole Englannissa vaan Walesissa.
Siellä tunteiden ilmaisemista pidetään paitsi soveliaana -
myös toivottavana.
Valtuutettu Ellis menetti seitsemän sukulaistaan.
-Seitsemän? -Niin, ma'am.
-Kolme lasta ja neljä veljenpoikaa. -Otan osaa.
Karen ja Alun Jenkins, ma'am,
menettivät poikansa Ewanin ja hänen neljä serkkuaan: Tegwenin,
Brynin, Mairin ja Benin.
Osanottoni.
Thomas ja Gwen Edwards, ma'am, joiden koti tämä on.
He menettivät kaksi lastaan, ja -
tässä on Howell, Gwenin isä,
joka onnistui pelastamaan yhden lapsenlapsista.
Sarah.
Hänellä on teille jotakin, ma'am.
Kiitos.
Aberfanin jäljellä olevilta lapsilta.
-Kiitos. -Olkaa hyvä.
Olemme iloisia vierailustanne.
En voi edes kuvitella. Otan osaa.
Nämä ovat kauniita.
Asutteko te kaikki tällä kadulla?
Edinburghin herttua sanoi,
että perheet veisasivat haudatessaan lapsiaan.
Niin, ma'am.
Voisinkohan kuulla sen virren?
Se löytynee levytyksenä.
Pyytäkää myös pääministeri puheilleni mahdollisimman pian.
Kyllä, ma'am.
Pääministeri, Teidän Majesteettinne.
Teidän Majesteettinne.
Churchill olisi rohjennut tehdä sen kasvotusten.
Samoin Anthony Eden. Ja Harold Macmillan.
He olisivat rohjenneet ilmaista vihansa minulle suoraan.
Heistä kukaan ei olisi koskaan toiminut minun selkäni takana.
Kuulin teidän vihjanneen toimittajille,
että tuotin pettymyksen, kun en mennyt Aberfaniin.
En ikinä.
-Ettekö se ollut te? -En, ma'am.
Mutta ehkä yksi tai kaksi kollegaani,
jotka huolestuivat vihasta hallitusta kohtaan...
Erkaantuivat rivistöstä? Ottivat ohjat omiin käsiinsä?
Mahdollisesti.
Ehkä he olivat oikeassa.
Aberfanin asukkaat ansaitsivat välittömän reaktion. Sitä he eivät saaneet.
He ansaitsivat kuningattarensa myötätunnon osoitukset.
Ja saivat ne eilen.
Eivät saaneet.
Pyyhin olemattomia kyyneleitä, ja ihme kyllä kukaan ei huomannut.
Lontoon pommitusten jälkeen, kun vierailimme sairaaloissa,
näin saman kuin vanhempani, kuningas ja kuningatar.
He itkivät. Minä en kyennyt.
Olitte lapsi. Onko se mikään ihme?
Se ei jäänyt lapsuuteen.
Kun isoäitini, kuningatar Mary,
joka oli minulle hyvin rakas...
Kun hän kuoli,
ei mitään.
Hän oli sairastanut kauan. Kuolemaa osattiin odottaa.
Kun sain ensimmäisen lapseni,
mikä on suuri hetki jokaisen äidin elämässä...
Olen jo pitkään tiennyt, että minussa on jokin vika.
Ei vika.
Vajavaisuus sitten.
Kuinka muuten voi kuvailla jotain, mikä puuttuu?
Nämä tapaamiset ovat luottamuksellisia, niinhän?
Minä en ole eläissäni tehnyt päivääkään ruumiillista työtä.
En yhtäkään päivää.
Olen akateemikko, etuoikeutettu Oxfordin opettaja,
en työmies.
En pidä oluesta vaan brandysta.
Pidän villilohesta, en säilykelohesta.
Pidän chateaubriandista, en munuaispiiraasta.
Enkä pidä piipunpoltosta.
Sikarit ovat minun mieleeni.
Mutta sikarit ovat kapitalististen etuoikeuksien symboli.
Niinpä minä poltan piippua -
kampanjakiertueilla ja televisiossa.
Se tekee minusta helpommin lähestyttävän.
Miellyttävän.
Mutta ei voi miellyttää kaikkia ja olla samalla oma itsensä.
Johtajina teemme sen, mikä on tehtävä. Se on työtämme.
Meidän on ratkaistava enemmän kriisejä kuin mitä aiheutamme.
Se on meidän työtämme, ja te hoidatte sen työn todella hyvin.
Ja tavallaan tuo tunteiden puute on siunaus.
Ei hallitsijalta kaivata hysteriaa.
Ja totta puhuen -
kaipaamme tuskin edes inhimillisyyttä.
Pääministeri.
Teidän Majesteettinne.
Jeesus, ota vastaan sieluni
Kutsu minut luoksesi
Syövereistä pelasta
Kun myrsky täällä raivoaa
Sinuun turvata vain saa
Pelastathan sieluni
Ole aina luonani
Ole lohtuni ja suojani...
Aberfanin onnettomuus vaati 144 kuolonuhria. Heistä 116 oli lapsia.
Kuningattaren lähipiirin mukaan viivästynyt reagointi onnettomuuteen -
on asia, jota hän hallitsijana katuu eniten.
Hän on vuoden 1966 jälkeen vieraillut Aberfanin kylässä -
useammin kuin kukaan muu kuninkaallisen perheen jäsen.
Tekstitys: Outi Kainulainen
OMISTETTU ABERFANIN ASUKKAILLE