ORIGINALNA NETFLIX SERIJA
ČETVRTAK, 20. LISTOPADA 1966.
Vidimo se, dušo.
Vidimo se.
-Zdravo, Karen. -Jesi li dobro, Howelle?
Idemo doma!
Prije no što krenete... Sjedni, Rhys.
Zašto je sutra poseban dan?
Petak je!
Ne viči, Gerainte. Digni ruku.
Ispričavam se.
Da, petak je.
Početak je vikenda i, još važnije, početak školskih praznika.
Za slučaj da ste zaboravili, sutra ujutro svi imate zadatak.
Pjevate „All Things Bright and Beautiful“ cijeloj školi, u zboru.
Zato...
nemojte večeras zaboraviti vježbati.
Ponesite tekst da ga upamtite.
Upamtiti, Rhyse Edwardse, znači pohraniti u pamćenje, naučiti napamet.
Dobro, svi u red.
Brzo!
-Vidimo se. -Ne zaboravite kapute.
-Hvala. -Izvoli.
-Bravo za danas. -Hvala.
-Hvala, učitelju. -Rhys.
Izvoli.
Trčite!
Mokar sam do kože!
-Zdravo, bako! -Zdravo, zlato.
Zdravo, tata.
-Bog. -Zdravo, tata.
-Počisti stol. -Da, mama.
-Želiš li čaj, ljubavi? -Molim te.
Gerainte, vrijeme je za kupanje.
Znao sam da si to ti!
Čuješ se do kraja ulice.
-Lijeva kao iz kabla, mama. -Znam, užas.
Dođi, hej.
Pokaži mi.
Ne treba ti to.
Da.
Lijepo.
Dobar dečko.
PETAK
Kako si?
-Kamo idemo? -Na odlagalište broj sedam.
Navodno se pokvario vlak.
Dođi.
Idem, kasnim.
-Idi, vidimo se. -Bog, tata.
-Bog. -Kako si Davide?
-Jesi li dobro? -Dobro.
Brzo!
Brzo, dođite!
Vrati se, Gerainte!
-Mislio sam da kasnimo. -Zaveži vezice.
Jutro, Beryl.
Idemo.
Požuri se. Kasnimo.
Lice ti je prljavo.
-Brzo. -Dođite.
-Požuri se. -Vidimo se.
-Dobro, -Bog, tata.
DOBRO DOŠLI U OSNOVNU ŠKOLU PANTGLAS
-Dođite, dečki. -Dobro.
Tlo je skroz natopljeno.
Vidiš ono?
Nikad nije bilo ovako loše.
Isuse! Odlagalište je nestabilno! Idemo brzo odavde!
Brzo!
-Bevan? -Ovdje.
-Edwards? -Ovdje.
-Phillips? -Ovdje.
Moss?
Ne još, dječače.
U zboru. Za pet minuta. Nemoj prerano početi.
Daj, požuri se.
Hajde!
-Tko je danas nadzornik? -Eric Ellis. Taman je otišao u kantinu.
-Eric! -Što je, dečki? Doručkujem.
Nešto nije u redu na sedmici.
-Što? -Treba provjeriti.
-Jasno osjetiš da se miče. -Nikada nisam vidio takvo što.
-Gdje? -Sedmica.
-Je li tko gore? -Dva dečka, motre stvari.
-Brzo treba provjeriti! -Tiho, dečki. Šutite!
Ustanite i postrojite se. Po abecednom redu.
Brzo i polako.
-Učitelju! -Isuse Kriste.
Učitelju!
Pod klupe, odmah!
Brzo!
Odmah pod klupe!
Učitelju!
Odrastao sam nedaleko odavde.
Ako smo htjeli kupiti namirnice,
kruh, maslac i jaja.
išli bismo u lokalnu trgovinu.
Ako smo željeli svježe povrće,
morali bismo ići na tržnicu u središnjem Huddersfieldu.
A ako smo željeli nekonzervirano meso ili ribu,
morali smo u obližnji Milnsbridge u mesnicu ili ribarnicu.
Onda je došlo nešto veće što je sve promijenilo,
a rekli su nam da se to zove „supermarket“.
Sad imamo ovo...
Hipermarket.
Rudarska nesreća, 115-ero djece...
Što mi je zanimljivo iz nekoliko razloga.
Demokratično je,
moderno
i to mijenja sve.
Bojim se da ćete me morati ispričati.
Idemo.
Što znamo?
Ispričavam se što smetam, Veličanstvo, Michaele.
Bojim se da se dogodio incident u rudarskome selu u južnom Walesu.
Urušilo se odlagalište rudničkog otpada i zatrpalo školu.
Izgubljeno je mnogo života. Predlažem hitan odgovor.
Kakav odgovor?
Izjava sućuti,
bio sam slobodan napisati je.
-Smijem li? -Dakako.
„Šokirana sam i potresena
užasnom katastrofom koja se dogodila u Aberfanu.
Molim vas da najdublju sućut
u ime mog supruga i mene prenesete roditeljima
i obiteljima poginulih.
Elizabeta R.“
Downing Street je zatražio kraljičin zrakoplov
da premijer danas može posjetiti mjesto tragedije.
-Pretpostavljam da može? -Dakako.
Osim ako i vi kanite otputovati danas?
-Zašto bih ja išla? -Kakvo pitanje!
Kruna posjećuje bolnice, Martine, ne mjesta nesreće.
Hvala, milosti.
Oprostite, milosti, još jedna obveza za danas.
Primanje u 16 h za Sir Leslieja Fryja.
Danas, otprilike u osam,
lokalni ogranak Nacionalnog odbora za ugljen primio je izvješće
da je došlo do urušavanja u odlagalištu broj sedam.
Što to znači?
Potonulo je.
Kako je moglo potonuti, nije li to kruto?
Očito da nije.
Ne uz obilnu kišu koja pada u posljednje vrijeme.
Čini se da je sva ta voda
velik dio rudarske šute pretvorila u suspenziju ugljene prašine
pa je nastalo ulegnuće.
Oko 9.15 taj vodenasti otpad šiknuo je iz odlagališta šljake
i kliznuo niz brdo prema selu.
Zatrpana je Osnovna škola Pantglas, kao i nekoliko kuća.
Koliko je ugljena bilo u odlagalištu?
Previše.
Tristo tisuća kubičnih metara.
Osim toga, upute kažu
da odlagališta ne bi trebala biti viša od šest metara, a ovo je bilo pet puta više.
Tko je ondje iz Odbora za ugljen?
Lokalni nadzornik, Eric Ellis.
Trebat ćemo nekoga više od toga. A lord Robens, direktor Odbora za ugljen?
Obaviješten je, no danas ga imenuju
rektorom Sveučilišta u Surreyju
i nije vidio razlog za odgodu.
Molim?
Neka bude tamo do sutra ujutro.
-Da, premijeru. -Moramo biti oprezni.
Ovo bi brzo moglo postati gadno.
Daj, Harolde.
Ovo je nesreća prouzročena nezapamćenim kišama.
-Ovo nije politika. -Sve je politika, Andrew.
-U čemu je problem? -Cesta je zatvorena.
-Skroz prema gore? -Skroz.
...gore na vrhu je škola.
Žao mi je. Ceste su blokirane.
Ljudi stižu upomoć cijeli dan. Teško ćemo se probiti.
Onda ćemo hodati.
-Blagi Bože. -Donesi to ovamo.
Tako.
-Premijeru. -Da.
Dosad je nađeno 60 tijela.
I nije kraj.
-Tiho! -Mislimo da smo nešto čuli!
Tiho!
-Svi natrag na posao! -Natrag na posao!
Svaki put kad se čuje zviždaljka, misle da su nešto čuli.
Još jedno dijete ispod ruševina.
Pazite, premijeru.
Jamčim vam...
neovisnu istragu na najvišoj razini o ovoj tragediji.
Sve potrebne ovlasti
bit će dane istražiteljima za poduzimanje potrebnih radnji.
Je li razlog zapuštenost?
A Nacionalni odbor za ugljen?
Je li lord Robens...
Odlagališta su opasna!
Nemam namjeru išta dodati svojoj izjavi.
Sad je malo kasno!
Godinama govorimo da su ta odlagališta opasna.
To je bila nesreća koje je čekala da se dogodi, a nitko nije slušao.
Broj poginulih u rudarskoj nesreći u južnome Walesu mogao bi biti 200.
U bolnici je 36-ero ljudi, nađeno je 20 tijela,
a procjenjuje se da je među nestalima još 150 osoba,
većinom djece.
-Što radiš? -Nisi li čula vijesti?
Ne.
Bila sam kod Caroline na rođendanu.
Vidjet ćeš sutra u novinama.
Ali...
Odron i dalje sprječava večerašnju akciju spašavanja u selu Aberfan
u južnom Walesu.
Dosad je 67 tijela, uglavnom djece, izvučeno iz ruševina
Osnovne škole Pantglas,
na koju se sručila rudarska šuta iz odlagališta.
Ostaje nada za mnoge koji su još nestali,
no potraga za tijelima potrajat će cijelu noć.
Premijer Wilson danas je obišao mjesto nesreće,
a Buckinghamska palača izdala je Kraljičinu izjavu žalosti.
Poruka kaže. „Šokirana sam i potresena
spoznajom o strašnoj nesreći koja se dogodila u Aberfanu.
Molim vas prenesite izraze najdublje sućuti
od mog supruga i mene roditeljima djece
i obiteljima onih koji su izgubili živote.“
To su vijesti od nas, natrag u studio u London.
Tijekom večeri slijede izvje...
SUBOTA
KATASTROFA
Premijer, milosti.
Prije jednog sata broj poginulih u Aberfanu bio je 116.
Još je 80-ero nestalih. Hospitalizirano je 36-ero preživjelih.
Razumijem.
-Očekuje li se pronalazak još žrtava? -Ne živih, milosti.
Usto, javljaju da se sjeverni dio sedmog odlagališta pomaknuo
i selo je spremno za hitnu evakuaciju.
Mehanički kopači ne rade, zapali su u blatu.
Vojska je dovedena u pomoć.
Dakle...
s obzirom na sve to,
nadam se da vas mogu uvjeriti da odete.
Jedna od najnesretnijih stvari u ulozi suverena je
da paralizirate svaku situaciju u koju uđete.
Najmanje što spasiocima treba kad rade pod vremenskim pritiskom
je da se pojavi kraljica.
Nisam siguran da se slažem.
Poginula su djeca.
Zajednica je shrvana.
Što točno želite da učinim?
Pa utješite ljude.
Da napravim šou?
Kruna to ne čini.
Nisam rekao da napravite šou.
Rekao sam da utješite ljude.
Veličanstvo.
NEDJELJA
Jutro, dušo. Čaj?
Bi li se tko protivio da popijem nešto jače?
-Kavu? -Ne, ja bih viski.
-Margareto, devet je. -Znam.
Ali nije jutro.
Bar ne u mom svijetu.
Tony je nazvao.
U sitne sate,
s govornice usred ničega.
Bog, ja sam.
Možeš li nešto učiniti?
Rekao mi je da uđem u dječje sobe
i poljubim ih,
dok su spavali.
Čim je došao u Aberfan, otišao je do škole.
Bilo je nezamislivo užasno.
Rudari
naviknuti na iskapanje ugljena,
sada iskapaju svoju djecu.
Mnoga od njih nekoliko su sati
zakopana kraj poginulih prijatelja.
Živa zakopana.
Ostajući bez zraka.
Onda je otišao u mrtvačnicu
gdje su ljudi čekali da identificiraju svoju djecu.
Medicinske sestre i volonteri Vojske spasa...
zapisivali su opise svakog odraslog,
svakog djeteta.
Bilježili su sve predmete koje su našli
u njihovim džepovima, poput...
rupca ili...
slatkiša, bilo čega...
da ih pomognu identificirati.
Odande sam otišao u bolnicu.
Ondje je tješio muškarca koji je držao sinovu školsku kapu.
Nakon bolnice,
otpješačio je do kuće u kojoj je trebao odsjesti.
No nastavio je hodati...
i hodati.
Hodao sam i hodao.
Nikad ga nisam čula takva.
Nadam se da više nikad neću.
PONEDJELJAK
S nama su Goeffrey Morgan iz Odbora za ugljen
i George Thomas, prvi ministar Walesa,
koji će odgovarati na pitanja.
Hoćete li obojica priznati odgovornost?
Ubojice!
Odbor za ugljen ne može prihvatiti odgovornost za vrijeme!
Gluposti!
Neuobičajeno velike količine oborina stvorile su izvanredne okolnosti.
Godinama znate za potok ispod odlagališta!
Pisao sam vam!
I ja sam!
To je ovo prouzročilo, ne kiša!
I ništa nije učinjeno!
„Zakopao ih žive...
Nacionalni odbor za ugljen.“
To ja želim vidjeti na osmrtnici svog djeteta!
Tako je!
A financijska pomoć?
Imamo ljude kojima je sada potrebna pomoć!
Kad će vlada pomoći?
-Tako je! -Ne?
Budimo do kraja jasni.
Dogodila se strašna tragedija.
No krivnja za to
ne može se pripisivati Laburističkoj stranci.
Odlagalište broj sedam izgrađeno je 1958. kad laburisti nisu bili na vlasti.
Danas su do mene došli određeni članovi kabineta.
...torijevskog nereda.
Ne moraš mi reći tko.
Oni koji su zabrinuti za politiziranje ovoga.
Naravno da se politizira.
Hvala, Marcia.
Žele da učiniš nešto da se odbaci krivnja.
Smatraju
ako laburistička vlada plati cijenu za ovo,
a torijevci dobiju političke bodove, da bi to bilo strašno,
i izdaja,
ne samo ljudi u južnom Walesu,
nego svih nas u pokretu.
Predugo smo čekali na ovo, Harolde.
Trinaest godina u oporbi,
a sada smo napokon na vlasti, formirali smo vladu.
Ne možemo si dopustiti
da nas razapnu na oltaru javnog mnijenja
zbog nečega što nije naša krivnja.
Ne, kad su ljudi ljuti, kamenje bacaju na svoje vođe.
I dužnost je ne samo odvratiti tu mržnju,
nego pokazati solidarnost s našim biračima.
Kako?
Ovo je tuga, Marcia.
To je nepravda.
Samo još jedna na dugom popisu nepravdi.
Ne, roditelji tuguju za djecom.
To je također bezosjećajno odbacivanje odgovornosti
onih koji jesu krivi,
torijevaca.
I sad smo im mi žrtvena janjad.
I što hoćeš da učinim u vezi toga?
Neka oni preuzmu krivnju.
A ako to ne možeš prišiti torijevcima i nećeš o tome u parlamentu,
ne možeš kriviti Odbor za ugljen do okončanja istrage, onda bismo
trebali potražiti neku drugu osobu iz establišmenta
koja će suzbiti negativnost.
Koga?
Nju!
Kraljicu?
Moraš priznati da je njezino ponašanje odraz
nemara establišmenta.
Šteta je što se tako ponaša.
-Danas si je posjetio, zar ne? -Jesam.
-I opet si je zamolio da ide? -Jesam.
I što je rekla?
„Kruna ne ide.“
Tako nešto.
Vojvoda od Edinburgha sada ide. Povukli su ga s nekog lova na patke.
Da, ali ona ne ide?
Možda za to postoji dobar razlog.
Možda su joj takve situacije teške.
Gubitak vlastite djece je težak!
Izgubiti braću i sestre je teško!
Živjeti u rudarskome selu za koje Odbor za ugljen ne mari je teško!
I umjesto da si je napao
i dopustio da mržnju usmjerimo na bezosjećajnu osobu,
dopuštaš da tvoji ljudi preuzmu krivnju!
-Zbilja si jadan! Gadiš mi se! -Stalno mi to govoriš.
Ako ikada želiš biti pravi vođa,
pravi muškarac,
pravi socijalist,
trebao bi imati muda!
Nacionalni odbor za ugljen stvorila je Laburistička stranka.
Ovu je katastrofu napravila ova vlada.
Preuzmite odgovornost!
ČETVRTAK
CVJEĆARNICA
Je li ovo škola?
Jest.
I otrt će Bog svaku suzu od očiju njihovih,
i smrti neće biti više,
ni tuge, ni vike,
ni boli neće biti više
jer prvo prođe.
Ne boj se, jer ja sam s tobom.
Kao pastir, tako on pase stado svoje.
Janjad uzima u naručje svoje.
Nosi ih na prsima svojim;
polako vodi dojilicu ovcu.
A gradski će se trgovi ispuniti dječacima i djevojčicama
koji će se igrati na njegovim trgovima.
„Moji će biti, moja stečevina“, govori Jahve nad Vojskama.
U Dan koji spremam
bit ću im milostiv
kao što je milostiv otac sinu koji mu služi.
Potom vidjeh četiri anđela gdje stoje na četiri ugla zemlje.
I začuh glas iz raja.
Kako je bilo?
Nevjerojatno.
Tuga, ljutnja...
na vladu, na Odbor za ugljen, ali...
i na Boga.
Danas je pokopano 81 dijete.
Bijes,
na svim licima, iza...
svih očiju.
Nisu razbijali stvari. Nisu se tukli na ulicama.
Što su činili?
Pjevali su.
Cijela zajednica.
To je bilo...
nešto najdojmljivije što sam ikad čuo.
Jesi li plakao?
Jesam li plakao?
Kakvo je to pitanje?
Samo pitam. Jesi li plakao?
Možda jesam, da.
Hoćeš li reći da je to bilo neprimjereno?
Činjenica je da je svatko
tko je danas čuo tu pjesmu ne samo plakao,
nego se raspao na tisuću sićušnih komadića.
PETAK
Dobro.
Shvaćam.
Hvala što ste javili.
Čuli smo od sklonog nam novinskog urednika
da je vlada, odlučna u nakani da ne preuzme krivnju za Aberfan,
odlučila promijeniti temu nacionalne rasprave o ovome
i novine je obavijestila da je...
„Odsutnost jedne osobe u Aberfanu jasno je vidljiva,
a to je Kraljica.
Skandalozno pomanjkanje brige i interesa,
pretpostavlja se, kad je riječ o šefici države,
odraz je pomanjkanja brige tradicionalnog establišmenta,
ne samo za velški narod, nego za radničku klasu u cjelini.“
I premijer je to odobrio?
Pa, mislim da to moramo pretpostaviti.
SUBOTA, ABERFAN
Po dolasku u RAF-ovu bazu St. Athan,
primit će vas Sir Cennydd Traherne,
izaslanik Krune, a nakon toga slijedi vožnja do mjesta nesreće
u Aberfanu.
Potom odlazak u kapelicu
na upoznavanje s herojima i preživjelima nesreće.
Potom slijedi posjet groblju na kojemu ćete položiti vijenac.
I na kraju posjet lokalnom rudaru,
Thomasu Edwardsu, koji je u nesreći izgubio bližnje.
U rasporedu su i razgovori s još nekoliko ožalošćenih obitelji.
Cijeli put će potrajati otprilike dva i pol sata.
Ne želim vas na to poticati,
no imajte na umu da je ovo Wales, ne Engleska.
Iskaz emocija ne samo da bi se smatrao primjerenim,
nego se očekuje.
Ovo je vijećnik Ellis koji je izgubio sedmero bližnjih.
-Sedmero? -Da, milosti.
-Troje djece i četiri nećaka. -Moja najdublja sućut.
Ovo su Karen i Alun Jenkins, milosti,
koji su izgubili sina Ewana i četvero nećaka, Tegwen,
Bryna, Mair i Bena.
Moja sućut.
Thomas i Gwen Edwards, milosti, čija je ovo kuća.
Izgubili su svoje dvoje djece, i...
Ovo je Howell, Gwenin otac,
koji je uspio spasiti jedno od unučadi.
Sarah.
Ima nešto za vas, milosti.
-Hvala. -Od preostale djece iz Aberfana.
Hvala.
Nema na čemu.
Silno nam je drago što ste došli, Veličanstvo.
Mogu samo zamisliti. Silno mi je žao.
Baš lijepo.
Stanujete li svi u ovoj ulici?
Vojvoda je rekao da su obitelji pjevale pjesmu kad su pokapale djecu.
Jesu, milosti.
Bih li je mogla čuti?
Siguran sam da možemo naći snimku.
I premijera zamolite da dođe što je prije moguće.
Da, milosti.
Premijer, Veličanstvo.
Veličanstvo.
Churchill bi bio karakter i rekao bi mi to u lice.
Kad bolje razmislim, i Anthony Eden. I Harold Macmillan.
Svaki od njih smogao bi hrabrost ljutnju mi iskazati u lice.
Nijedan od njih nikad mi ne bi tako radio iza leđa.
Znam da ste novinama izjavili
da sam iznevjerila očekivanja ne otišavši u Aberfan.
Nikad.
-To niste bili vi? -Ne.
Ali...
možda su neki moji kolege,
zabrinuti da bi vlada mogla biti na udaru...
Djelovali sami?
Uzeli stvari u svoje ruke?
Moguće.
Možda imaju pravo.
Ljudi u Aberfanu zaslužili su odgovor odmah. Nisu ga dobili.
Zaslužili su iskaz suosjećanja, empatije, od svoje Kraljice.
I dobili su ga jučer.
Nisu dobili ništa.
Obrisala sam suho oko i nekim čudom nitko nije primijetio.
Nakon zračnih napada,
kad smo obilazili bolnice,
vidjela sam isto što su vidjeli moji roditelji.
Oni su plakali.
Ja nisam mogla.
Pa bili ste dijete.
-Što ste očekivali? -Ne samo kao dijete.
Kad je moja baka, kraljica Marija,
koju sam silno voljela,
kad je umrla...
ništa.
Dugo je bila bolesna. To je bilo očekivano.
Kad sam rodila prvo dijete, što je tako važan trenutak za svaku majku...
Neko vrijeme znam da sa mnom nešto nije u redu.
Ne da nije u redu.
Onda da je nedostatno.
Kako biste drukčije opisali kad nečega nema?
Ovi sastanci su povjerljivi?
Nijedan dan u životu nisam radio fizički posao.
Nijedan.
Ja sam sa sveučilišta, privilegirani oxfordski profesor,
a ne radnik.
Ne volim pivo.
Draži mi je brendi.
Više volim divlji losos od konzerviranoga.
Biftek volim više od pite od odrezaka i bubrega.
I ne volim pušiti lulu.
Daleko više volim cigare.
No cigare su simbol kapitalističke privilegiranosti.
Dakle, lulu pušim
kad sam u kampanji ili na televiziji.
To me čini...
pristupačnijim.
Dopadljivijim.
Ne možemo biti sve svima i pritom iskreni prema sebi.
Činimo što moramo kao vođe. To nam je posao.
Naš je posao riješiti više kriza no što ih stvorimo.
To je naš posao, a vi ga radite izvrsno.
Na neki način,
odsutnost emocija kod vas je blagoslov.
Nitko ne treba histeriju od šefa države.
A iskreno,
jedva da trebamo humanost.
Premijeru.
Veličanstvo.
Isuse, moja te duša voli
Pusti me k sebi
Dok potok teče pun boli
Dok oluja vuče me k sebi
Nemam kamo poći
Moja bespomoćna duša ovisi o Tebi
Ne ostavi me samog u noći
Štiti me i primi k sebi
KATASTROFA U ABERFANU ODNIJELA JE 144 ŽIVOTA, OD ČEGA 116 DJEČJIH
PREMA NAJBLIŽIM JOJ SURADNICIMA,
KRALJICA ODGODU REAKCIJE NA KATASTROFU
SMATRA SVOJIM NAJVEĆIM PROPUSTOM KAO SUVERENA
OD 1966. U SELO SE VRATILA
VIŠE PUTA NO IKOJI ČLAN KRALJEVSKE OBITELJI
POSVEĆENO STANOVNICIMA ABERFANA
Prijevod titlova: Kristijan Nikolić