‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎JOI, 20 OCTOMBRIE 1966
‎Pe mai târziu!
‎ABERFAN, ȚARA GALILOR
‎Pa!
‎- Bună, Karen! ‎- Ești bine-sănătos, Howell?
‎Gata!
‎Înainte să plecați...
‎Așază-te, Rhys.
‎Ce e special la ziua de mâine?
‎E vineri!
‎Nu striga, Geraint. Ridică mâna, băiete.
‎Scuze, domnule.
‎Da, este vineri.
‎E prima zi din weekend și, mai important, ‎începutul vacanței de toamnă.
‎În caz că ați uitat, ‎aveți ceva de făcut înainte de vacanță.
‎Cântați „All Things Bright and Beautiful” ‎la reuniunea școlară.
‎Așadar...
‎nu uitați să exersați diseară.
‎Luați versurile să le memorați.
‎Rhys Edwards, „a memora” înseamnă
‎să ții minte, să înveți pe de rost.
‎Alinierea!
‎Repede, haideți!
‎- Pa! ‎- Nu vă uitați hainele.
‎- Mulțumesc. ‎- Așa.
‎- Bravo pentru azi. ‎- Mulțumesc.
‎- Mulțumesc, domnule. ‎- Rhys.
‎Poftim.
‎Fugiți!
‎Doamne, sunt udă leoarcă!
‎- Salut, buni! ‎- Salut, dragă!
‎- Salut, tată! ‎- Salut!
‎- Curățați masa. ‎- Da, mamă.
‎- Vrei o ceașcă de ceai? ‎- Te rog, am înghețat.
‎Geraint, e timpul să faci baie.
‎Eram sigur că ești tu!
‎Te-am auzit din stradă.
‎Plouă cu găleata.
‎Știu. E groaznic, nu?
‎Haide!
‎Arată-mi.
‎Nu-ți trebuie.
‎Da.
‎Frumos!
‎Bun băiat.
‎VINERI
‎Ce mai faci?
‎- Încotro ne îndreptăm? ‎- Spre halda șapte.
‎Cică s-a stricat o șină de tren.
‎Haide!
‎Plec, am întârziat.
‎- Pe mai târziu. ‎- Pa, tati!
‎- Pa! ‎- Gata, Dai?
‎- Ce mai faci? ‎- Bine.
‎Repede!
‎Grăbiți-vă!
‎- Întoarce-te, Geraint. ‎- Parcă întârziam.
‎Leagă-ți șireturile.
‎'Neața, Beryl.
‎- Bună! ‎- Haide!
‎Grăbește-te sau întârziem.
‎Ești jegos pe față.
‎- Repede! ‎- Haide!
‎- Fuguța! ‎- Așa. Pa!
‎- Haideți! ‎- Pa, tati!
‎- La revedere! ‎- Pa!
‎- Pa!
‎Haideți, băieți.
‎E mocirlă pe jos.
‎Vezi aia?
‎N-am văzut o groapă așa nasoală.
‎Rahat! Toată halda e instabilă. ‎S-o tăiem de aici!
‎Repede!
‎- Bevan. ‎- Prezent.
‎- Edwards? ‎- Prezent.
‎- Phillips? ‎- Prezent.
‎Moss?
‎Nu încă, băiete.
‎La reuniune, în cinci minute.
‎Nu te manifesta prea devreme.
‎Grăbește-te, frate.
‎Haide!
‎Cine e maistru azi?
‎Eric Ellis. Tocmai s-a dus la cantină.
‎Eric!
‎Ce e, băieți? Iau micul dejun.
‎- E o problemă la halda șapte. ‎- Ce?
‎Să mobilizăm echipele.
‎Alunecă.
‎- E urgent! ‎- E nemaivăzut!
‎- Unde? ‎- La șapte.
‎E cineva acolo?
‎Am lăsat doi băieți de pază.
‎- Verificați-o urgent. ‎- Liniște, băieți!
‎Formați o coadă. În ordine alfabetică.
‎Repede și în tăcere.
‎- Domnule! ‎- Iisuse!
‎Domnule!
‎Sub birouri!
‎Repede!
‎Sub birouri, acum!
‎Domnule!
‎Am crescut nu departe de aici.
‎Dacă voiam să cumpărăm ‎produse alimentare, pâine și ouă,
‎mergeam la băcănia locală.
‎Dacă voiam legume proaspete,
‎trebuia să mergem ‎la piața din Huddersfield.
‎Dacă voiam carne sau pește ‎care să nu fie la conservă,
‎trebuia să mergem în Milnsbridge, ‎la măcelari și pescari.
‎Apoi a apărut ceva mai mare ‎care a schimbat toate astea,
‎și ni s-a spus ‎că se numește „supermarket”.
‎Acum avem așa ceva...
‎Un hipermarket.
‎Dezastru minier, 115 copii...
‎Îl găsesc interesant ‎din mai multe motive.
‎Este democratic și modern...
‎și schimbă totul.
‎Mă tem că trebuie să vă părăsesc.
‎Haideți.
‎Ce informații avem?
‎Regret să vă întrerup. Maiestate, Michael.
‎S-a petrecut un incident ‎într-un sat minier din Țara Galilor.
‎O haldă de steril a cedat ‎și a distrus o școală.
‎S-au pierdut multe vieți.
‎Sugerez un răspuns imediat.
‎Ce fel de răspuns?
‎Condoleanțe. Am scris o ciornă.
‎- Se poate? ‎- Desigur.
‎„Sunt șocată și mâhnită
‎să aflu de oribilul dezastru ‎care s-a petrecut la Aberfan.
‎Le transmit condoleanțe ‎din partea mea și a soțului meu
‎părinților copiilor și familiilor ‎celor care și-au pierdut viața.
‎Semnat, Elisabeta R.”
‎Guvernul a cerut să folosească ‎un avion al Coroanei
‎pentru ca prim-ministrul să îi viziteze.
‎- Presupun că se acceptă? ‎- Desigur.
‎Sau poate voiați ‎să îi vizitați în persoană?
‎De ce aș merge eu?
‎Ce întrebare!
‎Monarhii vizitează spitale, Martin, ‎nu locuri de accidente.
‎Mulțumesc, doamnă.
‎Scuze, doamnă, ‎a mai rămas de confirmat o apariție.
‎O recepție pentru Sir Leslie Fry.
‎Astăzi, la ora 08:00,
‎filiala locală a Comisiei pentru cărbune ‎a primit un raport
‎cum că o dolină s-a format ‎în halda numărul șapte.
‎Adică?
‎S-a scufundat.
‎- De ce? Nu e solidă? ‎- Se pare că nu.
‎Au fost căderi mari de precipitații ‎în ultima vreme.
‎Se pare că apa infiltrată
‎a transformat sterilul în nămol, ‎producând dolina.
‎La ora 09:15,
‎sterilul lichid s-a rupt din haldă
‎și a alunecat spre sat.
‎Școala primară Pantglas și câteva case ‎au fost lovite în plin.
‎Cât cărbune era în haldă?
‎Prea mult.
‎Trei sute nouăzeci de mii de metri cubi.
‎Iar regulile spun ca haldele să nu fie ‎mai înalte de șase metri.
‎Aceasta era de peste cinci ori mai înaltă.
‎Cine e prezent de la Comisie?
‎Supraveghetorul local, Eric Ellis.
‎Ne trebuie cineva mai sus-pus. ‎Poate Lordul Robens, directorul comisiei?
‎A fost anunțat, dar este învestit ‎ca rector al Universității Surrey azi
‎și nu a considerat că are motiv să amâne.
‎Poftim?
‎Să fie acolo până mâine-dimineață.
‎- Da, domnule. ‎- Trebuie să fim grijulii.
‎Situația poate lua o turnură urâtă repede.
‎Haide, Harold. A fost un accident ‎provocat de ploi fără precedent.
‎- Nu e un caz politic. ‎- Totul este politică, Andrew.
‎- Care e problema? ‎- Drumul e închis.
‎- Până sus? ‎- Da, domnule.
‎Sus e școala!
‎Scuzați. Drumul e blocat.
‎Au venit ajutoare toată ziua. ‎Ne va fi greu să înaintăm.
‎Vom merge pe jos.
‎- Doamne sfinte! ‎- Aduceți aia!
‎Așa!
‎- Dle prim-ministru. ‎- Bună seara.
‎Au fost recuperate 60 de cadavre, ‎iar numărul e în creștere.
‎- Liniște! ‎- Am auzit pe cineva!
‎Liniște!
‎- La muncă, toată lumea! ‎- Înapoi la treabă!
‎Fluieră când li se pare că aud ceva.
‎Încă un copil blocat sub ruine.
‎Aveți grijă, dle prim-ministru.
‎Vă garantez...
‎că se va conduce o anchetă ‎la cel mai înalt nivel posibil.
‎Toate puterile necesare...
‎vor fi acordate anchetatorilor ‎să ia orice măsuri se vor impune.
‎- Au neglijat haldele? ‎- E vina Comisiei pentru cărbune?
‎- Robens... ‎- Haldele sunt un pericol public!
‎Nu am nicio intenție
‎să adaug ceva la declarația mea.
‎E cam târziu!
‎Ne plângem de ani de zile ‎că haldele sunt periculoase.
‎Era un dezastru ce stătea să se întâmple, ‎și nu ne-a ascultat nimeni.
‎Numărul victimelor din dezastrul minier ‎ar putea ajunge la 200.
‎Sunt internate 36 de persoane. ‎S-au recuperat 20 de cadavre.
‎Conform estimărilor, ‎până la 150 de persoane sunt dispărute,
‎majoritatea fiind copii.
‎Ce faci?
‎- Nu ai auzit știrile? ‎- Nu.
‎Am fost la ziua de naștere a lui Caroline.
‎- O să înțelegi când citești ziarele. ‎- Dar...
‎Panta continuă să împiedice ‎eforturile de salvare
‎în satul Aberfan din Țara Galilor.
‎Până acum, 67 de cadavre, ‎majoritatea copiii, au fost recuperate
‎din ruinele școlii primare Pantglas ‎lovită de o haldă din apropiere.
‎Speranța e vie pentru mulți dispăruți,
‎dar recuperarea de cadavre va continua ‎pe durata nopții.
‎Prim-ministrul, Harold Wilson, ‎a vizitat locul tragediei,
‎iar Palatul Buckingham a transmis ‎condoleanțele reginei.
‎Mesajul său: „Sunt șocată și mâhnită
‎să aflu despre oribilul dezastru ‎petrecut la Aberfan.
‎Le transmit condoleanțe ‎din partea mea și a soțului meu
‎părinților copiilor și familiilor ‎celor care și-au pierdut viața.”
‎Acestea au fost știrile. ‎Predăm legătura la Londra.
‎Vom avea reportaje speciale...
‎SÂMBĂTĂ
‎DEZASTRU
‎Dl prim-ministru, doamnă.
‎Acum o oră, bilanțul victimelor ‎de la Aberfan a ajuns la 116.
‎Se pare că 80 de persoane sunt dispărute.
‎Dintre supraviețuitori, ‎36 au fost spitalizați.
‎Înțeleg.
‎Se așteaptă să mai fie găsite victime?
‎Nu în viață, doamnă.
‎Mai grav, se pare că latura nordică ‎a haldei șapte alunecă,
‎iar satul este pregătit pentru evacuare.
‎Utilajele sunt nefuncționale,
‎fiind împotmolite în nămol.
‎Armata a venit în ajutor.
‎Acum...
‎date fiind toate acestea,
‎speram să vă conving să îi vizitați.
‎Unul dintre aspectele nefericite ‎ale funcției de suveran, cum am aflat,
‎este că paralizezi ‎orice mediu în care apari.
‎Ultimul lucru de care au nevoie ‎serviciile de urgență
‎când sunt presați de timp ‎este să apară regina.
‎Nu sunt întru totul de acord.
‎Au murit copii.
‎Comunitatea este devastată.
‎Ce anume ați dori să fac?
‎Să consolați oamenii.
‎Să țin un spectacol?
‎Monarhia nu face asta.
‎Nu am spus să faceți spectacol. ‎Am spus să consolați oamenii.
‎Maiestate.
‎DUMINICĂ
‎'Neața, draga mea! Ceai?
‎Ar obiecta cineva ‎dacă aș bea ceva mai tare?
‎- Cafea? ‎- Nu, voiam niște whisky.
‎- Margaret, e ora 09:00. ‎- Știu.
‎Însă nu e dimineață.
‎Nu în lumea mea.
‎Tony m-a sunat.
‎După miezul nopții, ‎de la o cabină telefonică din pustietate.
‎Salut, sunt eu.
‎Poți face ceva pentru mine?
‎Mi-a spus să merg ‎în dormitoarele copiilor și să-i sărut...
‎în somn.
‎Când a ajuns la Aberfan, ‎s-a dus direct la școală.
‎A fost o imagine de nedescris.
‎Minerii, obișnuiți să sape după cărbune...
‎acum sapă după copiii lor.
‎Mulți au petrecut ore întregi
‎blocați sub nămol, ‎lângă prietenii lor morți.
‎Îngropați de vii.
‎Sufocându-se.
‎Apoi s-a dus la morgă,
‎unde oamenii... așteptau ‎să identifice cadavrele copiilor.
‎Infirmiere și voluntari
‎scriau descrierile ‎fiecărui adult și copil.
‎Notau orice bun găsit în buzunare,
‎ca o batistă, dulciuri, orice.
‎Ca să-i identifice.
‎De acolo, m-am dus la spital.
‎Acolo, a consolat un bărbat
‎care ținea în mâini șapca fiului său.
‎De la spital, a vrut să meargă pe jos ‎până la casa unde stătea.
‎Dar a mers în continuare...
‎fără oprire.
‎Am mers până n-am mai putut.
‎Nu l-am mai auzit așa.
‎Sper să nu se mai întâmple.
‎LUNI
‎Geoffrey Morgan ‎de la Comisia pentru cărbune
‎și George Thomas, ‎secretarul de stat pentru Țara Galilor,
‎vă vor răspunde la întrebări.
‎Veți accepta responsabilitatea?
‎Ucigașilor!
‎Comisia pentru cărbune ‎nu poate fi responsabilă pentru vreme.
‎Prostii!
‎Căderi de ploaie anormale au creat ‎condiții extraordinare.
‎Știați de ani de zile ‎despre izvorul de sub haldă!
‎- V-am scris! ‎- Și eu!
‎Asta a fost cauza, nu ploaia!
‎Nu s-a făcut nimic!
‎„Îngropați de vii ‎de Comisia pentru cărbune.”
‎Asta să scrie pe certificatul de deces ‎al copilului meu!
‎Da!
‎Ne veți oferi asistență financiară?
‎Suntem oameni buni la ananghie!
‎Când va interveni guvernul?
‎- Da! ‎- Nu-i așa?
‎Să fie foarte clar.
‎A avut loc o tragedie cumplită.
‎Dar vina nu poate fi pusă ‎pe umerii Partidului Laburist.
‎Halda șapte a fost construită în 1958, ‎când nu eram la putere.
‎Mai mulți membri ai guvernului ‎*m-au vizitat azi.
‎...conservatorii.
‎Știu cine.
‎Îi îngrijorează turnura politică.
‎Evident că e politică!
‎Mulțumesc, Marcia.
‎Vor să faci ceva ‎să negi responsabilitatea.
‎Conform lor, dacă pentru tragedia asta ‎plătește guvernul laburist
‎și conservatorii câștigă capital politic, ‎ar fi dezgustător și o trădare.
‎A celor din Țara Galilor ‎și a tuturor din mișcare.
‎Am așteptat prea mult, Harold.
‎Treisprezece ani în opoziție.
‎Acum suntem în final la putere.
‎Nu ne putem permite
‎să fim arși pe rugul opiniei publice
‎pentru ceva ce nu am provocat noi.
‎Când oamenii sunt furioși, ‎aruncă cu pietre în conducători.
‎E datoria noastră să negăm vina
‎și să fim solidari cu cei care ne susțin.
‎Cum?
‎E jale, Marcia.
‎E o nedreptate.
‎Încă una de pe o listă lungă.
‎Sunt părinți care-și jelesc copiii.
‎Este și un refuz hain ‎de a-și accepta responsabilitatea
‎din partea celor vinovați, conservatorii.
‎Acum ne fac țapi ispășitori.
‎Și eu ce vrei să fac în privința asta?
‎Asigură-te că vina pică pe ei!
‎Dacă nu poți da vina pe conservatori ‎și nu presezi guvernul
‎și nu poți ataca Comisia pentru cărbune,
‎atunci poate ar trebui ‎să găsim altă figură din conducerea țării
‎spre care să îndreptăm ‎atenția negativă.
‎Cine?
‎Ea!
‎Regina?
‎Trebuie să recunoști ‎că purtarea sa e reprezentativă
‎pentru neglijența conducerii.
‎Purtarea ei e nefericită.
‎- Ai vizitat-o azi, nu? ‎- Da.
‎- I-ai cerut iar să se ducă? ‎- Da.
‎Și ce a spus?
‎„Monarhia nu merge.”
‎Cam așa ceva.
‎Ducele de Edinburgh va merge.
‎L-au chemat de la vânătoare.
‎Dar ea nu merge?
‎Poate are motive întemeiate.
‎Poate genul ăsta de situație ‎i se pare dificilă.
‎Să-ți pierzi copiii e dificil!
‎Să-ți pierzi frații și surorile e dificil!
‎Să locuiești într-un sat minier ‎abandonat de Comisie e dificil!
‎În loc s-o înjunghii
‎și să ne permiți să ne revărsăm furia ‎pe o persoană crudă,
‎preferi să-ți lași oamenii să sufere!
‎Ești jenant! Mă dezguști!
‎Îmi tot spui asta.
‎Dacă vrei să devii un lider adevărat,
‎un bărbat și un socialist adevărat,
‎trebuie să ai coaie!
‎Comisia pentru cărbune e creația ‎Partidului Laburist.
‎Dezastrul acesta a fost creat ‎de către guvern.
‎Asumați-vă responsabilitatea!
‎JOI
‎FLORAR - ROBERT M. GYWTHER ȘI FIII
‎- Acolo e școala? ‎- Da.
‎El va șterge orice lacrimă din ochii lor.
‎Și moartea nu va mai fi.
‎Nu va mai fi nici tânguire, nici țipăt.
‎Nici nu va mai fi durere.
‎Pentru că lucrurile dintâi au trecut.
‎Nu te teme, caci Eu sunt cu tine.
‎El Își va paște turma ca un păstor.
‎Va lua mieii în brațe...
‎și îi va duce la sânul Lui.
‎Și va călăuzi blând oile care alăptează.
‎Ulițele cetății vor fi pline ‎de băieți și fete care se vor juca.
‎„Ei vor fi ai Mei”, zice Domnul oștirilor.
‎În ziua pe care o pregătesc.
‎Voi avea milă de ei,
‎cum are milă un om ‎de fiul său care-i slujește.
‎Am văzut patru îngeri ‎stând în cele patru colțuri ale lumii.
‎Și am auzit un glas din cer.
‎- Cum a fost? ‎- Deosebit.
‎Suferința și furia contra guvernului, ‎Comisiei pentru cărbune...
‎și contra lui Dumnezeu.
‎Azi au fost îngropați 81 de copii.
‎Furia se vedea
‎pe toate chipurile, ‎în spatele fiecărei perechi de ochi.
‎Nu au distrus lucruri. ‎Nu s-au încăierat în stradă.
‎- Ce au făcut? ‎- Au cântat.
‎Toată comunitatea.
‎E...
‎cel mai remarcabil lucru ‎pe care l-am văzut.
‎Ai plâns?
‎Dacă am plâns?
‎Ce întrebare e asta?
‎O întrebare simplă. Ai plâns?
‎E posibil, da.
‎O să-mi spui că nu se cuvine?
‎Adevărul e că oricine ar fi auzit ‎imnul acela nu doar că ar fi plâns...
‎ci s-ar fi frânt în mii de bucăți.
‎VINERI
‎Da.
‎Înțeleg.
‎Mulțumesc că m-ați anunțat.
‎Am primit un pont de la un editor de ziar.
‎Guvernul, hotărât ‎să nu-și asume vina pentru Aberfan,
‎a decis să schimbe direcția ‎conversației la nivel național.
‎A declarat către ziare după cum urmează...
‎„O persoană a lipsit cu desăvârșire ‎de la Aberfan: regina.
‎Scandaloasa lipsă de interes,
‎căci ce altceva ar putea fi, ‎a Șefei Statului...
‎e reprezentativă pentru nepăsarea ‎conducătorilor tradiționali,
‎nu doar față de Țara Galilor,
‎ci față de întreaga clasă muncitoare.”
‎Prim-ministrul și-a dat acordul?
‎Trebuie să presupunem că da.
‎SÂMBĂTĂ ‎ABERFAN
‎La sosirea pe baza aeriană Sf. Athan,
‎vă va aștepta Sir Cennydd Traherne, ‎Locotenent-guvernator al Glamorgan,
‎și veți merge cu mașina ‎până la școala distrusă din Aberfan.
‎Apoi la capela Bethania,
‎pentru prezentarea eroilor ‎și supraviețuitorilor dezastrului.
‎Apoi veți merge la cimitir, ‎unde veți depune o coroană.
‎La urmă, veți vizita ‎casa unui miner din zonă,
‎Thomas Edwards, ‎care a pierdut rude în dezastru.
‎Și veți purta conversații ‎cu alte familii îndurerate.
‎Întreaga vizită ar trebui să dureze ‎în jur de două ore jumătate.
‎N-aș îndrăzni ‎să vă dau indicații, Maiestate,
‎dar luați în considerare ‎că vom fi în Țara Galilor, nu în Anglia.
‎Manifestările emoționale ‎nu ar fi considerate doar adecvate...
‎ci așteptate.
‎Dânsul e consilierul Ellis, ‎care a pierdut șapte rude.
‎- Șapte? ‎- Da, doamnă. Trei copii și patru nepoți.
‎Regret enorm!
‎Karen și Alun Jenkins, doamnă.
‎Și-au pierdut fiul, Ewan, ‎și cei patru veri ai lui,
‎Tegwen, Bryn, Mair și Ben.
‎Condoleanțe.
‎Thomas și Gwen Edwards, doamnă, ‎în a căror casă ne aflăm.
‎Și-au pierdut ambii copii și...
‎Dânsul e Howell, tatăl lui Gwen.
‎A reușit să-și salveze unul dintre nepoți.
‎Sarah.
‎Are ceva pentru dumneavoastră.
‎Mulțumesc.
‎Din partea copiilor rămași în Aberfan.
‎- Mulțumesc. ‎- Cu plăcere.
‎Ne bucurăm că ați venit, Maiestate.
‎Vă înțeleg. Îmi pare rău.
‎Încântător.
‎Locuiți pe strada aceasta?
‎Ducele de Edinburgh a spus ‎că au cântat când și-au îngropat copiii.
‎Da, doamnă.
‎Aș putea să aud și eu?
‎Sigur vom găsi o înregistrare.
‎Cere-i prim-ministrului ‎să mă viziteze de îndată.
‎Da, doamnă.
‎Dl prim-ministru, Maiestate.
‎Maiestate.
‎Churchill ar fi avut tăria de caracter ‎s-o facă față în față.
‎Și Anthony Eden sau Harold Macmillan.
‎Fiecare ar fi avut curajul ‎să-și exprime supărarea.
‎Niciunul nu ar fi acționat pe la spate ‎în asemenea manieră.
‎Am aflat că ați spus jurnaliștilor
‎că mă fac de rușine ‎fiindcă nu merg la Aberfan.
‎Niciodată.
‎- Nu dumneata? ‎- Nu, doamnă.
‎Dar...
‎poate unul sau doi colegi,
‎îngrijorați de furia ‎ațintită asupra guvernului...
‎S-au revoltat? Au acționat de capul lor?
‎E posibil.
‎Poate că au dreptate.
‎Oamenii din Aberfan meritau ‎un răspuns prompt, și nu l-au primit.
‎Meritau o demonstrație ‎de compasiune din partea reginei.
‎Au primit-o ieri.
‎N-au primit nimic.
‎Mi-am șters un ochi uscat ‎și, prin minune, nimeni n-a observat.
‎După războiul-fulger, ‎când am vizitat spitalele...
‎am văzut ce au văzut ‎părinții mei, regele și regina.
‎Au plâns.
‎Eu nu am putut.
‎Erați copil, e de așteptat.
‎Nu doar copil fiind.
‎Când bunica mea, regina Maria...
‎pe care am iubit-o enorm...
‎Când a murit...
‎nimic.
‎Era bolnavă de multă vreme, ‎nu a fost o surpriză.
‎Când am născut primul copil, ‎un eveniment solemn pentru o mamă...
‎Știu de mult că am o problemă.
‎Nu o problemă.
‎O deficiență, atunci.
‎Cum altfel ați descrie ceva ce lipsește?
‎Întâlnirile noastre sunt confidențiale?
‎În toată viața mea, ‎nu am depus o zi de muncă fizică.
‎Niciuna.
‎Sunt academician, ‎un profesor la Oxford privilegiat...
‎nu un muncitor.
‎Nu-mi place berea.
‎Prefer coniacul.
‎Prefer somonul proaspăt, ‎nu cel la conservă.
‎Chateaubriand, nu plăcintă cu rinichi.
‎Și nu-mi place să fumez pipă.
‎Prefer trabucurile, de departe.
‎Dar trabucurile sunt un simbol ‎al privilegiului capitalist.
‎Așa că fumez pipă...
‎în campanie și la televizor.
‎Mă face mai... abordabil.
‎Mai plăcut.
‎Nu putem fi toate pentru toți ‎și să fim cinstiți cu noi înșine.
‎Facem ce trebuie ca lideri. ‎Asta e datoria noastră.
‎Să rezolvăm mai multe crize decât creăm.
‎Asta e datoria noastră, ‎și o faceți de minune.
‎Într-un fel, absența emoțiilor ‎ e o adevărată binecuvântare.
‎Nimeni nu vrea un șef de stat isteric.
‎Adevărul e că abia e nevoie să fim umani.
‎Dle prim-ministru.
‎Maiestate.
‎Iisus, iubirea sufletului meu
‎Când lumea mă apasă greu
‎Ia-mă sus la slava Ta
‎Când mă-nghite noaptea rea
‎Tu ești singurul sanctuar
‎Sufletul Ți-l dau în dar
‎Doamne, rogu-Te, nu mă lăsa
‎Dă-mi tihna și-alinarea Ta
‎Dezastrul de la Aberfan a făcut ‎144 de victime,
‎dintre care 116 au fost copii.
‎Conform unor surse apropiate reginei,
‎răspunsul ei întârziat la dezastru este ‎cel mai mare regret al său ca suveran.
‎Din 1996 până în prezent, ‎a revenit în vizită la sat
‎mai mult decât oricare alt membru ‎al familiei regale.
‎DEDICAT OAMENILOR DIN ABERFAN