EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
TORSDAG DEN 20 OKTOBER 1966
Vi ses, raring.
Vi ses snart.
-Hej, Karen! -Allt väl, Howell?
Dags att gå hem!
Innan ni går... Sitt ner är du snäll, Rhys.
-Vad händer i morgon? -Det är fredag!
Skrik inte rakt ut, Geraint. Räck upp handen.
-Förlåt, sir. -Ja, det är fredag.
Helgen börjar, men framför allt så börjar höstlovet.
Men innan ni går på höstlov har ni ett jobb att göra i morgon bitti.
Ni ska sjunga "All den skönhet jorden bär" för hela skolan i aulan.
Så glöm inte att öva hemma i kväll.
Ta med er texten hem och memorera den.
"Memorera", Rhys Edwards: att lägga på minnet, att lära sig utantill.
Då så, ställ er på rad.
Snabba på!
Glöm inte kapporna.
-Tack, sir! -Varsågod.
-Bra jobbat i dag. -Tack!
-Adjö, sir! -Rhys.
Varsågod.
Herregud, jag är dyngsur!
-Hej, farmor! -Hej, raring!
-Hej, pappa! -Hej, pappa!
-Plockar du undan på bordet? -Ja, mamma.
-Vill du ha en kopp te? -Tack, hemskt gärna.
Geraint, dags att bada.
Jag visste att det var du! Jag kunde höra dig från gatan.
-Det ösregnar, mamma. -Jag vet. Visst är det hemskt?
Se så.
Får jag höra?
Den behöver du inte.
Ja.
Bra.
Duktig pojke.
FREDAG
-Vart är vi på väg? -Till tipp nummer sju.
Ett tåg har spårat ur.
Sätt fart. Jag måste gå, annars blir jag sen.
-Vi ses sedan. -Hej då, pappa!
-Hej då! -Allt väl, Dai?
Hur är det? Allt väl?
Snabba er. Snabba er nu. Se så.
Kom tillbaka, Geraint!
-Jag trodde att vi var sena. -Knyt skosnörena!
-God morgon, Beryl. -God morgon, Iver.
Kom nu!
Du är smutsig i ansiktet!
-Skynda dig. -Vi ses!
VÄLKOMNA TILL PANTGLASSKOLAN
-Vi ses sedan. -Hej då!
Ut med er, grabbar.
Marken är helt genomdränkt!
Det värsta jag har sett.
Jösses, hela tippen är ostadig. Ni två, stanna här!
Skynda er!
-Bevan? -Ja, sir.
-Edwards? -Ja, sir.
-Phillips? -Ja, sir.
Moss?
Inte än, grabben.
I aulan. Om fem minuter. Ta inte ut det i förtid.
Kör snabbare!
Kom igen!
Vem är ansvarig i dag?
Eric Ellis. Han gick nyss till matsalen.
-Eric! -Vad är det? Jag äter frukost.
Det är tipp sju. Något är på tok.
-Vad då? -Det borde undersökas,
-för säkerhets skull. -Det rör sig.
Det är otroligt.
-Var? -Tipp sju.
-Jösses. Någon där? -Två grabbar håller ett öga på det.
-Tyst med er. Håll tyst! -Skicka upp folk.
Ställ er på rad. I alfabetisk ordning, tack!
Snabbt och tyst.
-Sir! -Herregud!
Sir!
Ner under bänkarna! Snabbt!
-Ner under bänkarna! Nu! -Sir!
Där jag växte upp, en bit härifrån,
om vi ville köpa matvaror, som bröd, smör och ägg,
så gick vi till handelsboden.
Om vi ville ha färska grönsaker
så fick vi åka till marknaden inne i Huddersfield.
Om vi ville ha kött eller fisk som inte var på burk...
...så fick vi åka till Milnsbridge, där det fanns slaktare och fiskhandlare.
Sedan kom det något större som förändrade allt.
Vi fick veta att det hette "stormarknad".
Och nu har vi det här...
En "hypermarknad".
Det är intressant av flera olika anledningar.
Det är demokratiskt och modernt, och det förändrar allt.
Nu måste ni tyvärr ursäkta mig.
Vi åker.
Vad vet vi?
Röj vägen!
Förlåt om jag stör, Ers Majestät och Michael.
Det har skett en olycka i en gruvby i södra Wales.
En tipp med kolslam har rasat ner över en skola.
Olyckan har krävt många liv.
-Jag föreslår ett uttalande. -Vad för slags uttalande?
Kondoleanser. Jag tog mig friheten att skriva ett utkast.
-Får jag se? -Givetvis.
"Jag är chockad och bedrövad
över den hemska katastrof som har inträffat i Aberfan.
Min man och jag vill framföra vårt djupa deltagande till barnens föräldrar
och de avlidnas familjer. Undertecknat, Elizabeth R."
Downing Street har bett att få låna ett av era flygplan
så att premiärministern kan besöka olycksplatsen.
-Jag antar att ni säger ja? -Givetvis.
Såvida ni inte tänkte... besöka platsen själv.
-Varför skulle jag åka dit? -Vilken fråga!
Kungahuset besöker sjukhus, Martin, inte olycksplatser.
Tack, frun.
Förlåt mig, ni har en tid kvar att bekräfta i dag.
En audiens med sir Leslie Fry klockan fyra.
Vid klockan åtta i morse
mottog den lokala avdelningen av National Coal Board en rapport
om att en sänka hade bildats i tipp nummer sju.
-Vilket innebär? -Den hade sjunkit ihop.
Hur kan den sjunka? Är den inte stabil?
Uppenbarligen inte. De har haft mycket nederbörd på sistone.
Det verkar som om allt regnvattnet
omvandlade kolavfallet på tippen till slam och det uppstod ett slukhål.
Kvart över nio lossnade det flytande avfallet från tippen
och rasade nedför berget mot byn.
Pantglasskolan drabbades värst, liksom flera av husen i byn.
Hur mycket kol fanns det på tippen?
För mycket.
230 000 kubikmeter.
Och enligt riktlinjerna får en tipp inte vara högre än sex meter.
Den här var mer än fem gånger högre.
-Vem är på plats från NCB? -Arbetsledaren Eric Ellis.
Vi behöver någon högre upp.
Vad sägs om chefen, Lord Robens?
Han är underrättad, men han tillträder som kansler för universitetet i Surrey i dag
och såg ingen anledning att ställa in.
Va? Se till att han är på plats i morgon bitti.
-Ja, sir. -Det gäller att vara försiktiga.
Det här kan snabbt bli obehagligt.
Sluta, Harold. Olyckan orsakades av det ovanligt kraftiga regnet.
-Det är inget politiskt. -Allt är politiskt, Andrew.
-Vad står på? -Vägen är avstängd.
-Hela vägen upp? -Ja, sir.
Vägarna är blockerade, sir.
Folk är här för att hjälpa till. Vi kommer inte igenom.
Då går vi.
Gode Gud...
-Premiärministern. -Ja.
Sextio kroppar har hittats hittills. Sökandet pågår än.
-Tyst! -Vi hörde något!
Tyst!
Fortsätt leta!
De blåser i visselpipan när de tror sig höra något.
Ett barn som sitter fast under bråtet.
Akta trappsteget, premiärministern.
Jag garanterar er...
...en oberoende utredning på högsta nivå av den här tragedin.
Alla nödvändiga befogenheter...
...ska ges till de ansvariga så att de kan vidta de åtgärder som krävs.
-Är tipparna misskötta? -Är det National Coal Boards fel?
Finns det fler farliga tippar?
Jag har inte för avsikt att tillägga något utöver mitt uttalande.
Det är lite sent nu!
Vi har sagt i många år att tipparna är farliga.
Det var som bäddat för katastrof, men ingen lyssnade.
Antalet omkomna i gruvolyckan i södra Wales kan vara så högt som 200.
Trettiosex ligger på sjukhus och 20 kroppar har hittats.
Uppskattningsvis återstår över 150 saknade, varav de flesta är barn.
-Vad gör du? -Har du inte hört nyheterna?
Nej. Jag har varit på Carolines födelsedagskalas.
Läs tidningen i morgon.
Men...
Röken försvårar kvällens räddningsförsök i Aberfan i södra Wales.
Hittills har 67 kroppar, främst barns,
grävts fram ur rasmassorna efter Pantglasskolan,
som förstörts av kolslam från en tipp.
Hopp återstår för de många saknade,
men räddningsarbetet förväntas pågå hela natten.
Premiärminister Harold Wilson besökte platsen i dag.
Kungahuset gav ett uttalande där drottningen framför sin sorg.
Det lyder: "Jag är chockad och bedrövad
över den hemska katastrof som har inträffat i Aberfan.
Min man och jag vill framföra vårt djupa deltagande till barnens föräldrar
och de avlidnas familjer."
Det var nyheterna. Tillbaka till London.
Det blir specialinsatta inslag...
LÖRDAG
KATASTROF
Premiärministern.
Sedan en timme tillbaka ligger antalet omkomna i Aberfan på 116.
Minst 80 är fortfarande saknade.
36 skadade ligger på sjukhus.
Jag förstår.
-Förväntas man hitta några fler offer? -Inte vid liv, frun.
För att göra saken ännu värre har den norra kanten av tippen rört på sig
och byn är redo att evakueras.
Grävmaskinerna är ur drift. De har kört fast i den våta leran.
Armén har kallats in för att hjälpa till.
Så...
...med tanke på allt det här hoppades jag kunna övertala er att resa dit.
En av de största nackdelarna med att vara regent
är att man förlamar i princip alla situationer som man går in i.
Det sista räddningstjänsten behöver
när de jobbar mot klockan är att drottningen dyker upp.
Jag håller nog inte med.
Barn har dött.
Samhället är i spillror.
Vad är det ni vill att jag ska göra?
Trösta människor.
Ett spel för gallerierna? Kronan gör inte så.
Jag sa inget om något spel för gallerierna. Jag sa "trösta människor".
Ers Majestät.
SÖNDAG
God morgon, raring. Te?
Har ni något emot att jag tar något starkare?
-Kaffe? -Nej, jag tänkte snarare whisky.
-Margaret, klockan är nio. -Jag vet.
Men det är inte morgon. I alla fall inte i min värld.
Tony ringde långt in på småtimmarna...
...från en telefonkiosk mitt ute i ingenstans.
Det är jag.
Kan du göra mig en tjänst?
Han bad mig att gå till barnens sovrum...
...och pussa dem...
...när de sov.
Så fort han kom fram till Aberfan gick han raka vägen till skolan.
Det var...ofattbart hemskt.
Gruvarbetare...
...som brukar gräva efter kol, grävde nu efter sina barn.
Många av dem hade suttit fast i leran i flera timmar bredvid sina döda vänner.
Levande begravda.
Utan att få luft.
Sedan gick han till bårhuset...
...där folk väntade på att få identifiera sina barns kroppar.
Sjuksköterskor och frivilliga från Frälsningsarmén skrev signalement
av varje vuxen och varje barn.
De antecknade ägodelar som de hittade
i deras fickor, som näsdukar, godis - vad som helst...
...som kunde identifiera dem.
Därifrån gick jag till sjukhuset.
Där tröstade han en man som stod och höll i sin sons skolkeps.
Efter sjukhuset ville han gå tillbaka till huset där han skulle sova.
Men han fortsatte gå...
...och gå.
Jag bara gick och gick.
Jag har aldrig hört honom så förut.
Jag vill inte göra det igen.
MÅNDAG
Geoffrey Morgan från National Coal Board och George Thomas,
minister för Wales, är här för att svara på frågor.
-Kan ni båda ta på er skulden? -Mördare!
National Coal Board kan inte ta på sig skulden för vädret!
Skitsnack!
Den extrema nederbörden har skapat ovanliga förhållanden.
Ni har känt till källan under tippen i flera år!
-Jag skrev till er! -Jag med!
-Det är orsaken, inte regnet! -Och inget gjordes åt det!
"Levande begravd av National Coal Board."
Så vill jag att det ska stå på mitt barns dödsattest.
Vad händer med det ekonomiska stödet? Vi har människor i nöd i denna stund.
När tänker regeringen göra något?
En sak ska ni ha klar för er.
Det som har hänt är en förfärlig tragedi.
Men skulden kan inte läggas på Labourpartiet.
Tipp nummer sju byggdes 1958, och då satt inte Labourpartiet i regering.
I dag fick jag ett besök av vissa medlemmar i regeringen.
Du behöver inte säga vilka.
De uttryckte oro över att det blir politiskt.
-Det är klart att det blir. -Tack, Marcia!
De vill att du ska visa att vi inte bär skulden.
De menar att om Labourregeringen får betala priset för den här tragedin
och tories tjänar på det politiskt, så vore det en skam.
Och det vore ett svek,
inte bara mot invånarna i södra Wales utan även mot oss i rörelsen.
Vi har väntat för länge på det här, Harold.
Tretton år i opposition,
och nu sitter vi äntligen i regering.
Vi kan inte acceptera att bli offrade på den allmänna opinionens altare
på grund av något som inte är vårt fel.
När folk blir arga kastar de sten på sina ledare.
Det är vår plikt att rikta om den ilskan
och visa solidaritet med våra anhängare.
Hur då?
-Det här är sorg, Marcia. -Det är orättvisa.
-Det är bara en av många orättvisor. -Föräldrar som sörjer sina barn.
Det är också en hårdhjärtad vägran att ta på sig ansvar
från de skyldiga. Tories.
Nu gör de oss till syndabockar.
Och vad ska jag göra åt det?
Ge dem skulden!
Och om du inte vill ta den linjen mot tories i parlamentet,
eller ge dig på NCB innan utredningen är klar,
så kanske vi ska försöka hitta en annan person i etablissemanget...
...som kan avleda den negativa uppmärksamheten.
Vem då?
-Hon! -Drottningen?
Du måste medge att hennes beteende är symptomatiskt
för elitens nonchalans.
Hennes beteende är beklagligt.
-Du träffade henne i dag, inte sant? -Ja.
-Och du bad henne återigen att åka dit. -Ja.
Vad svarade hon?
"Kronan reser inte dit."
Någonting i den stilen. Hertigen av Edinburgh ska åka dit.
Han fick ställa in sin andjakt.
-Men inte hon? -Det kanske finns en god anledning.
Hon kanske har svårt för sådana situationer.
Att mista sina barn är svårt.
Att mista sina syskon är svårt.
Att bo i en gruvby där man lämnas åt sitt öde av NBC är svårt!
Men hellre än att sticka dolken i henne och låta oss ta ut vår ilska,
låter du dina egna ta på sig skulden.
Du är patetisk! Du äcklar mig!
Ja, du säger det.
Om du någonsin vill bli en riktig ledare, en riktig man, en riktig socialist,
så måste du skaffa dig lite stake!
NCB skapades av Labourpartiet.
Den här katastrofen är regeringens verk.
Ta på er ansvaret!
TORSDAG
BLOMSTERHANDEL
-Är det skolan vi ser här? -Det här är skolan, ja.
Och Gud skall avtorka alla tårar från deras ögon.
Och döden skall icke mer vara till...
...och ingen sorg eller klagan eller plåga skall vara mer.
Ty det som förr var är nu förgånget.
Frukta icke, ty jag är med dig.
Han för sin hjord såsom en herde.
Han samlar lammen i sin famn och bär dem i sitt sköte...
...och sakta för han moderfåren fram.
Och stadens gator blir fulla av gossar och flickor,
som leka där på gatorna.
Och dessa, säger Herren, skall jag hava såsom min egendom...
...på den dag, då jag utför mitt verk...
...och jag skall skona dem, såsom en fader skonar sin son, som tjänar honom.
Sedan såg jag fyra änglar stå vid jordens fyra hörn.
Och jag hörde en röst från himmelen.
-Hur var det? -Oförlikneligt.
Sorgen, ilskan...
...mot regeringen och NCB, men också mot Gud.
Åttioen barn begravdes i dag.
Raseriet...i allas ansikten, i allas blickar...
De slog inte sönder saker. Det var inga slagsmål på gatorna.
Vad gjorde de, då?
De sjöng. Hela samhället.
Det är... Det är det mest häpnadsväckande jag någonsin hört.
Grät du?
Om jag grät?
Vad är det för en fråga?
En fråga bara. Grät du?
Det kan hända.
Var det opassande?
Vem som helst som hade hört den psalmen i dag skulle inte bara ha gråtit...
De skulle ha gått i tusen bitar.
FREDAG
Ja.
Jag förstår.
Tack för att ni hörde av er.
Vi har fått ett tips av en välvillig tidningsredaktör
att regeringen, fast besluten att inte ta på sig skulden för Aberfan...
...har bestämt sig för att rikta om samtalet ute i landet.
De har aviserat tidningarna det här.
"En person har varit iögonfallande frånvarande från Aberfan. Vår drottning.
Den här skandalösa bristen på intresse,
vilket det rimligen rör sig om, från statsöverhuvudet...
...är symptomatisk för etablissemangets bristande intresse,
inte bara för Wales invånare, utan för hela arbetarklassen."
Och det har premiärministern godkänt?
Det måste vi nog utgå från.
LÖRDAG ABERFAN
Vid er ankomst till flygbasen i St Athan kommer ni att tas emot
av lordlöjtnanten av Glamorgan,
och köras med bil till olycksplatsen, skolan i Aberfan.
Sedan till Bethaniakapellet,
där hjältarna och de som överlevde olyckan presenteras.
Därefter besöker ni kyrkogården och lägger en blomsterkrans.
Slutligen besöker ni en av gruvarbetarna,
Thomas Edwards, som miste anhöriga i katastrofen,
och möter flera andra familjer i sorg.
Resan bör ta ungefär två och en halv timme.
Jag har inte för avsikt att pressa er, Ers Majestät,
men det kan vara värt att tänka på att det här är Wales och inte England.
Här ses känsloyttringar inte bara som passande.
De är förväntade.
Kommunfullmäktigeledamot Ellis, som miste sju anhöriga.
Sju?
-Ja. Tre barn och fyra brorsöner. -Jag beklagar verkligen.
Karen och Alun Jenkins,
som miste sin son Ewan och hans fyra kusiner Tegwen, Bryn, Mair och Ben.
Beklagar.
Thomas och Gwen Edwards, vars hem det här är...
De miste två barn och...
...det här är Howell, Gwens far, som lyckades rädda ett av sina barnbarn.
Sarah.
Hon har något till er.
Tack!
Från barnen som finns kvar i Aberfan.
-Tack! -Varsågod.
Det gläder oss att ni är här, Ers Majestät.
Det måste vara så svårt. Jag beklagar verkligen.
Så fint.
Bor ni på den här gatan?
Hertigen av Edinburgh...sa att familjerna sjöng en psalm när barnen begravdes.
Ja, frun.
-Skulle jag kunna få höra den? -Vi kan säkert ta rätt på en inspelning.
Och säg till premiärministern att jag vill träffa honom snarast.
Ja, frun.
Premiärministern, Ers Majestät.
Ers Majestät.
Churchill skulle ha haft karaktär nog att ta det öga mot öga.
Anthony Eden också, när jag tänker efter. Och Harold Macmillan.
Var och en av dem skulle ha haft modet att uttrycka sin ilska rakt ut.
Ingen av dem skulle ha gått mig bakom ryggen på det sättet.
En säker källa har upplyst mig om att ni sa till pressen
att jag svek de mina genom att inte åka till Aberfan.
Aldrig.
-Var det inte ni? -Nej.
Men...kanske några av mina kollegor...
...av oro över ilskan som riktades mot regeringen...
Bröt sig ur ledet? Tog saken i egna händer?
Det är möjligt.
De kanske har rätt.
Aberfan förtjänade en omedelbar reaktion.
Det fick de inte.
De förtjänade en betygelse av medlidande och empati från sin drottning.
Det fick de i går.
De fick ingenting.
Jag torkade ett kruttorrt öga. Ett under att ingen märkte det.
Efter blitzen, när vi besökte sjukhusen...
...såg jag vad mina föräldrar såg.
De grät, men jag kunde inte.
Ni var ett barn. Vad annat kan man vänta sig?
Inte bara som barn.
När min farmor, drottning Mary, som jag höll väldigt kär...
När hon dog...
Ingenting.
Hon hade varit sjuk länge. Det var förväntat.
När jag fick mitt första barn, en stor stund för alla mödrar...
Jag har vetat länge att det är något fel på mig.
Inte fel.
En brist, då.
Hur beskriver man det annars när något saknas?
Våra möten är väl sekretessbelagda?
Jag har inte utfört en enda dags kroppsarbete i hela mitt liv.
Inte en enda.
Jag är en akademiker, en privilegierad Oxfordprofessor - ingen arbetare.
Jag tycker inte om öl. Jag föredrar konjak.
Jag äter hellre vild lax än konserverad.
Jag äter hellre chateaubriand än köttpaj.
Och jag gillar inte att röka pipa.
Jag röker mycket hellre cigarrer.
Men cigarrer är en symbol för kapitalismens dominans.
Så jag röker pipa under valkampanjerna och på tv.
Det gör mig mer...lättillgänglig.
Sympatisk.
Vi kan inte vara för allt för alla och sanna mot oss själva.
Vi gör det vi måste som ledare. Det är vår uppgift.
Vår uppgift är att stilla fler kriser än vi skapar.
Det är vår uppgift. Ni lyckas väldigt bra med den.
På sätt och vis är er avsaknad av känslor en välsignelse.
Ingen behöver ett hysteriskt statsöverhuvud.
Sanningen är den att ni knappt behöver vara mänsklig.
Premiärministern.
Ers Majestät.
Jesus, värna själen min
Bär mig genom livet milt
Medan vågen sköljer in
Medan stormen rasar vilt
Ingen tillflykt finnes mer
Blott hos Dig min själ får lugn
Överge mig ej, jag ber
Giv mig tröst i varje stund...
Aberfanolyckan krävde 144 liv, varav 116 barn.
Enligt drottningens närstående
är hennes sena reaktion på olyckan det hon ångrar mest som statsöverhuvud.
Sedan 1966 har hon besökt byn mer än någon annan medlem i kungafamiljen.
Undertexter: Jenny Gregory
TILLÄGNAS INVÅNARNA I ABERFAN