EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
...mot statsminister Harold Wilson og hans regjering i dag,
mens presset på pundet...
God dag, Mr. King.
-...skadene regjeringen har påført... -God dag, Mr. King.
...underskuddet på handelsbalansen har steget til hele 107 millioner pund...
Det er det største noensinne.
Regjeringen hevder at tallene er overdrevne og intetsigende.
God dag, Mr. King.
Hvor er den?
Her. Morgendagens forside, sir.
Ikke skarp nok.
Vi har aldri trykket skarpere utsagn mot en Labour-leder.
"Med bøyd hode"? "Plaget av skyld"? Hva prøver vi å si?
Nå vet jeg hva vi prøver å si.
NOK ER NOK
EN FLOM AV MOTSTAND MOT WILSON
TOMMELEN NED FOR WILSON
Det er trist når en Labour-støttende avis som denne viser Labours leder ryggen.
Vi har tenkt over saken,
og lagt en plan for hvordan å unnfly videre kritikk.
Fortell?
Lord Mountbatten.
Hva har han med saken å gjøre?
Vi kan vel eniges om at han symboliserer en forgangen tid av særrett og ulikhet,
imperialisme og overdådighet.
-Dessuten er han en hersens hoven blei. -Fortsett.
Som sjef for forsvarsstaben har han nektet å foreta de nødvendige forsvarskuttene:
Nedskjæringer som du bebudet i ditt valgmanifest.
Hvilket man kunne godtatt, om han ikke hadde vært så...
-Forfengelig, korrupt og herskesyk. -Nettopp.
Hva foreslår dere?
Å sparke ham ut.
Men han holder seg beskjeftiget og innenfor sin enklave.
Folk som Mountbatten er pådrivere, for å bruke et mindre hyggelig ord;
effektive, innflytelsesrike pådrivere.
Det er bedre at de hudfletter oss enn at de kryper under huden på oss.
Men han hører hjemme i en annen tid, Harold.
Sparker vi ham ut, viser vi oss økonomisk forstandige og hardhudet.
Og kanskje sikrer vi oss noen flatterende overskrifter i farten.
Ja, det kunne jeg trengt.
Generalhonnør!
Presenter gevær!
Som sjef for forsvarsstaben vet De nok at Finansministeriet har gjennomført
en meget omfattende evaluering av forsvarets utgiftsposter.
Før De fortsetter...
Disse nedskjæringene vil hensette oss i en ubehjelpelig sårbar posisjon,
spesielt øst for Suez.
Har fiendene våre skåret ned på militærutgiftene sine? Nei!
De bare øker. De femdobles, tidobles.
Resultatet av evalueringen er at vi ønsker å foreta noen endringer.
Én av dem vedrører Deres stilling som sjef for forsvarsstaben.
Hva?
Skal dere sparke meg ut?
Nei, sir. Jeg vil få takke Dem, på vegne av regjeringen og våre væpnede styrker,
ja, på vegne av hele landet,
for de mange årene De har viet til Deres fremragende tjeneste.
Så dere gjør det.
Dere sparker meg ut.
Nei, skulle du sett!
Nei...
Skulle du sett.
Det er vanvittig.
At en mann med Lord Mountbattens renommé,
som de alliertes øverstkommanderende i Sørøst-Asia og en av hovedhjernene
bak invasjonen av det okkuperte Europa, som også bidro til at vi vant krigen,
skulle avsettes av en mann som har oppnådd hva? Ingenting!
Han bryter sine løfter, huserer økonomien og kjører landet i grøften,
for så å avskrive Mountbatten som en overtallighet?
Det er ikke vanvittig.
Det er uverdig.
Men når én dør lukkes,
åpnes en annen.
"Og evig råder forsynet ved hver en korsvei.
Det mål som er, vil ei opprinne. Og det opprinner ei, det mål som er.
Det mål som ei er funnet, las opprinne,
for hver bevandret fot."
Hva skal jeg gjøre, Barratt?
De slår tilbake, sir.
Snart har De hundre nye prosjekter på gang.
Kaken, sir.
FARVEL
-Hipp, hipp... -Hurra!
Takk.
Velkommen hjem, sir.
SJØFISKELOVEN AV 1967 SKALLDYRPARAGRAFEN
Ja, selvsagt.
Det bør være i orden.
Det eneste problemet er trappene.
Legg vekk pennen, Deres Majestet.
Ti minutter til Newmarket.
-Takk, Cecil. Hvordan går det med ham? -Han er så god som ny.
Og du er sikker på at skaden hans er leget?
Ja, det er jeg, ma'am.
Gjelding, brenning, godt med hvile. Han kommer ikke til å kollapse igjen.
Noen sjanse for at jeg kan få se ham i galopp?
Nei, ma'am. Det er altfor vått og gjørmete der ute.
Vi har slitt med dårlige forhold. Vi har knapt fått trent ham overhodet.
Vel, vi får ikke gjort noe med været.
Dette er løpet det er knyttet størst forventninger til under Royal Ascot:
Dronning Alexandras premieløp.
Det er Storbritannias lengste baneløp, og utholdenhet er nøkkelen.
Favoritten er selvsagt nummer ni: Dronningens egen hest, Apprentice.
De er i gang! Nummer seks, Panic, tar ledelsen foran nr. én, Valentine's Day,
mens nummer to, Olympic Boy, puster dem i nakken.
De er i ferd med å finne rytmen og setter fart.
Et godt stykke bak dem i tet har vi nr. 10, Omphialus,
mens nummer ni, Apprentice, følger baketter på femte.
En skuffende åpning for fjorårets vinner av Yorkshire Cup.
Panic ligger stadig i front, men Apprentice haler innpå bak ham.
Han vinner duellen om fjerdeplassen mot nr. syv, Philemon.
Deres Majestet.
-Deres Majestet. -Kjæreste Dickie.
Hold motet oppe.
Apprentice formelig svever inn i siste sving,
og øker presset på Olympic Boy ved å kapre tredjeplassen.
Apprentice har gjort vei i vellinga etter en treg start
og ligger side om side med nr. to, Olympic Boy, idet de tar fatt på bakken.
Ut av siste sving leder Panic med halvannen lengde,
men utfordres av Apprentice.
Inne på oppløpet setter Apprentice inn støtet på innsiden.
Nesten, nesten, nesten...
-Nei! Han klarer det ikke. -Nei, Apprentice sliter.
Panic tviholder på ledelsen,
mens Apprentice sakker akterut. Valentine's Day er oppe på andre.
Olympic Boy kommer bakfra, og det blir en jevn innspurt.
Nummer seks, Panic, fullfører løpet først, tett etterfulgt av nummer to, Olympic Boy.
Hva gjør vi feil, Porchey?
Vi pleide å være best. Nå er vi knapt med i konkurransen.
Det kan tenkes at systemet som ble utviklet av din avdøde far,
nå er en smule...
Avleggs?
Og kunne trenge...
Å sparkes ut og forvises til avfallsdunken.
Hvis du ønsker å holde tritt med slike som Aga Khan,
ville jeg foreslå at du følger deres eksempel.
Og gjør hva?
Reiser verden rundt og holder tritt med all utvikling.
Jeg kan ikke slippe alt og dra. Du innser at jeg har en jobb å gjøre?
Det er snakk om Frankrike, ikke Timbuktu.
Der finnes andre med erfaring som kan opptre i ditt sted.
Som De vet,
har regjeringen gått inn for å holde pundverdien på 2,80 dollar mot ett pund.
Men etter så mange økonomiske tilbakeslag, oljeembargo og negativ betalingsbalanse
og organisert havnearbeiderstreik,
har det vist seg stadig vanskeligere å gjennomføre.
Jeg er redd vi ikke lenger har noe annet valg enn å devaluere pundet.
Jeg trenger vel knapt nevne hvilket stort nederlag dette er...
...for meg personlig.
Samt en ydmykelse for regjeringen.
Desto mer ubeleilig at jeg må stå over audiensen vår neste uke.
Muligens også uken etter.
Dronning Elizabeth, Dronningmoren, vil vikariere som statsoverhode.
En rolle hun har figurert i mange ganger.
Deres Majestet.
God aften.
For noen dager siden fattet kabinettet en enstemmig avgjørelse
om å devaluere pundet.
Jeg skal nå forklare hvorfor vi har gått til dette skritt og, desto viktigere,
hva det har å si for dere.
Fra nå av vil pundets verdi i utlandet være svekket med rundt 14 prosent
målt i annen valuta.
Dette betyr selvsagt ikke at pundet her i Storbritannia,
i din lommebok eller på din konto, har blitt devaluert.
Det betyr derimot at varene vi kjøper fra utlandet, vil bli dyrere.
Det vil altså ofte være billigere å handle britiske varer.
Å gå inn for å devaluere pundet har vært en vanskelig avgjørelse,
og det vil by på enkelte uheldige følger i en tid fremover.
I tre år har denne regjeringen kjempet, slik vi var pliktige å kjempe,
mot underskuddet den forrige regjeringen belastet oss med.
Men dette er ikke tidspunktet for å fordele skyld.
Dette er vår sjanse til å rive oss løs fra tvangstrøyen,
og gripe denne muligheten med begge hender.
Vi er en stolt nasjon. Og her står vi overlatt til oss selv.
Det er nå vi må gå inn for å sette Storbritannia først.
I kveld
er vi veteranene etter felttoget i Burma
samlet her for å gjenoppdage gammelt kameratskap,
og minnes våre falne brødre
ved Yenangyaung og Rangoon.
Vi husker hvorledes det ble kjempet.
På det gamle viset, det hederlige viset.
Fysikk mot fysikk, bajonett mot bajonett.
På seierens opplivende vinger svevde vi,
og ble båret over Irrawadyelven og inn i Mandalay.
Der vi støtte på den japanske hæren...
...og gjorde ende på den.
Ja, mine herrer,
vi soldater vil alltid ha våre fortidige bragder å skue tilbake på.
Men hva med den nye generasjonen?
Disse unge menn og kvinner for hvem noen av de beste iblant oss gav sine liv.
Hør, hør.
Nedgangstid.
Irrelevans. Og en devaluering av pundets verdi.
Dette er den lysfattige fremtid de har foran seg.
For disse er ikke forunt å bli smidd i revolusjonens hvitglødende ild,
de smeltes av den.
Slik den smelter sølvet i våre æresplaketter
og sprenger i stykker selve grunnstenen i vår økonomi: vår valuta.
-Ja! -Hør, hør.
Så...
Om den eneste heder vår nasjon skal kunne fryde seg over, er fortidens heder,
la oss oppskatte den nå.
Hør, hør.
"Så følg med, soldat fra England, så følg med..."
Synger dere med meg?
"Send meg dit, der øst for Suez,
der de beste synder størst,
der De ti bud ikke gjelder,
og man kan lytte til sin tørst.
For nu lyder tempelklokken,
og i min drøm jeg ser meg stå
ved Moulmeins gamle pagode,
med rolig blikk på sjøen blå.
Kom med meg til Mandalay,
følg flotiljens gamle lei,
med våre syke skjult for solen,
på vår vei mot Mandalay.
Kom med meg til Mandalay,
kom i hu flyvefiskens flukt,
der hvor solen rant som torden
opp bak Kinas fjerne bukt."
Hva sier dere?
Meget bra.
-Lord Mountbatten? -Ha meg unnskyldt.
Cecil King.
Jeg ville uttrykke medfølelse med Dem, for hvorledes regjeringen behandlet Dem.
Et skammelig politisk spill for galleriet og et uttrykk for opportunisme.
Meget elskverdig av Dem.
Sjelden har vi hatt større behov for hedersmenn
som kan gjenreise tillit og anspore oss. Endog, kan hende, befri oss fra klisteret.
Jeg har fått temmelig klar beskjed om at min tid som leder er forbi.
Vel, mine kolleger og jeg er ikke av en slik oppfatning, sir. Overhodet ikke.
Og med det sagt
ville det gledet oss stort om De kom til lunsj i Threadneedle Street en dag.
Hos sentralbanken?
Vi har jobbet med å utarbeide et forslag som vi svært gjerne vil fremlegge for Dem.
Sir.
HARAS DU QUESNAY I NORMANDIE FRANKRIKE
Deres Majestet.
Velkommen til Haras du Quesnay.
Takk for det, Monsieur Head.
Men De trenger ikke opptre så ærbødig.
I avlsverdenen er det De som er kongen.
Nå er De altfor elskverdig, Madame.
Prøver De å vinne min gunst?
-Hei sann, Alec. -Henry.
Skal vi gå?
God morgen.
Vår Malin Comme un Singe er selvsagt et av Lady Danjars avkom,
med dennes makeløse utholdenhet.
Hvis stamfar er White Settler.
Det stemmer. Vi opplevde stor suksess med ham.
Ja, han var en fantastisk galopphest.
-Er dette avlsbøkene Deres? -Ja.
Jeg tror De vil oppdage noen meget velkjente navn der.
Det tror jeg nok.
Om jeg ikke tar helt feil...
-Denne? -Ja, du store tid.
Den var en av min bestefars favoritter.
-Hva tenker du? Seks måneder? -Ja, det vil jeg tro.
Godt lynne. Varmblodshest.
-Ikke altfor skvetten. -Nettopp.
-Se på hasene. -Ja, nemlig.
Flotte proporsjoner og en nydelig rygglinje.
Ja.
Får jeg lov?
Bemerkelsesverdig.
Ikke bare anlegget deres, men hele holdningen til hesteoppdrett.
Som at de lar folene leve så tett på de årsgamle føllene,
mens vi sender våre på beite i Irland.
Vær ærlig nå. Fører vi en tapt sak?
Henger vi for langt etter?
Ikke ennå, ma'am.
Men om du vil holde tritt, må du fatte en bevisst avgjørelse nå.
Det innebærer å revurdere opplegget i sin helhet,
-og skifte både mannskaper og tilnærming. -Ja.
Og for øyeblikket mister vi de fleste britiske løpshester til Amerika.
Da må man nesten spørre seg hvorfor.
-Du mener ikke at jeg skal dra dit også? -For å utvide hesteløpsekspertisen, jo.
Bare for en dag eller to, men... Trenger de deg ikke der hjemme?
De har jo mamma. Hun har godt av å være uten meg.
Hun hater å kjenne seg gammel og overflødiggjort og overtallig.
Hun nyter nok å være tilbake i høysetet.
-Takk. -Sir.
-Mr. King. -Lord Mountbatten.
Det Storbritannia vi fødtes inn i, ligger døende foran oss.
Landet er konkurs, rikets sikkerhet er forringet, og våre allierte fortviler.
Holder denne utviklingen frem, vil vi innen år 1970 ha blitt en vasallstat.
En utstøtt.
Jeg vet ikke med Dem, sir,
men jeg vil heller dø enn å stå uvirksom og se på at dette skjer.
I så henseende har mine forbundsfeller og jeg lagt en plan
for å få landet på skinner igjen.
Og den er?
Å skifte ut statsministeren
og innsette en ny nødregjering.
-Hva? -Og vi ville måtte erstatte ham
med en inspirerende representant.
En som evner å forene nasjonen og vinne dens respekt.
En som tidligere har vist at han kan lede landet.
Der finnes noen åpenbare kandidater, men ingen ville egnet seg bedre enn Dem.
Nei, dette er helt utenkelig.
På dette tidspunktet burde jeg lukke ørene.
Tross mine betydelige forbehold mot vår sittende statsminister,
så er det De snakker om her, i prinsippet et kupp,
og jeg skal ikke ha noen som helst befatning med det.
I fredstid ville en slik inngripen i sannhet vært grunnlovsstridig.
Men etter vår oppfatning befinner vi oss ikke lenger i fredstid.
Dette er en enestående situasjon, fullstendig uten sidestykke.
Gerald.
For å tilrane seg kontroll over økonomien
har Wilson og sosialistkollegene hans utformet en plan.
Kalt "Brutus-planen".
Den vil frata den engelske sentralbanken all makt,
sperre de utenlandske regjeringenes pundreserver,
og tvinge gjennom dramatiske kutt i forsvarsbudsjettet.
Bankmennene kan ikke få lov til å styre butikken.
Sentralbanken har siden mandag vært kjent med at gull forsvinner ut av landet,
-uten å gjøre noe for å hindre det. -Hva er vårt motsvar?
Å tvangsinnføre valutakontroll og umiddelbare kutt i forsvarsutgiftene,
samt ekspropriasjon av alle privateide verdipapirer fra oversjøisk investering.
Hvem er for?
Dette er i prinsippet en krigserklæring.
Mot frihet, demokrati og kapitalisme.
Vi må handle omgående.
For å redde både Storbritannia og verden.
Vi tar til orde for en revolusjon anført av bankmenn, forretningsfolk og hæren.
Proffe aktører som kan redde oss fra amatører, udyktighet og russisk inngripen.
Og i valget av en midlertidig leder
er det ingen vi heller vil ha, enn Dem, sir.
Meget tankevekkende.
Kan jeg foreslå at vi tar et nytt møte...
...om to dager?
Sir.
Vi må håndtere et svekket pund og en lite lovende vei videre,
med devaluering og et enormt lån som vi vil måtte nedbetale.
Storbritannia står overfor en omlegging av hele regjeringspolitikken,
etter tre år med nedskrivinger og fornektelse.
Wilson må gå!
Utenfor 10 Downing Street demonstreres det mot konsekvensene av devalueringen...
CLAIBORNE STORGÅRD I KENTUCKY AMERIKA
Velkommen til Kentucky, Deres Majestet.
-Takk, Mr. Hancock. -Kall meg Bull.
-Synd at vi ikke kan by på bedre vær. -Det går fint. Vi liker en god skur.
-Bull Hancock. -Gleder meg.
Handlekurven vil inneholde mindre, til samme pris.
Mange importerte varer vil bli dyrere. En kvart shilling mer per halvkilo kjøtt.
Etter mandagens kunngjøring stod børsens lokaler tomme. All handel hadde opphørt.
Men utenfor, i Throgmorton Street, samlet børs- og fondsmeglerne seg
for å finne ut hva et svakere pund...
God morgen, gutter.
God morgen, sir. God morgen, Mr. Hancock.
De sjekker bakkens mineralinnhold. Svovel, kalsium.
Riktig ernæring er avgjørende
for benstyrken og benbygningen til føllene vi aler opp.
-Ja, sir. -Tommy er en av våre beste.
-Takk, sir. -Har Tommy vært i England?
Nei, aldri.
Paris' befolkning våknet til et land på randen av borgerkrig.
Vil Algeries opprørsgeneraler sende fallskjermsoldater?
Man tok umiddelbare grep for å styrke forsvaret.
Ingen fly får ta av fra eller lande ved Orly flyplass.
Ingen visste hva opprørerne hadde fore, men det ble avfyrt plastiske eksplosiver
som viser at opprørerne har støttespillere i byen.
De angrep jernbanegården Gare de Lyon og Austerlitz-stasjonen,
om enn uten alvorlige følger, men...
Disse veterinærstudentene er blitt invitert til gården for å lære
om oppdrettsteknikker og oppfølging av nyfødte, foler og flokkens helsetilstand.
Vi håper på bedre samsvar mellom våre fremgangsmåter på stutteriet
og resultater innen medisinsk forskning på verdensbasis.
-Hvilket år skriver vi, Porchey? -1967. Hvordan det?
Med tanke på hva jeg nettopp fikk se, kunne det godt vært år 2067.
Se på teknologien de bruker, forvaltningen av beiteområdene, viljen til å tenke nytt.
Amerikanerne er ikke på et annet nivå, men på en annen planet.
Hadde de ikke en imponerende stallsjef? Om man sammenligner ham med Cecil...
-Jo, han har fått noen år på baken. -Hundre og femti.
Kanskje ikke så mange, men iallfall 80.
Gode, gamle Cecil. Newmarkets svar på Ben-Hur.
Han samarbeidet godt med faren din.
Og min bestefar. Han ble skadet i slaget ved Somme.
Ja. Det er nok på tide å hente inn noen som er bitte litt yngre.
Spørsmålet er hvem man kan hyre.
Hva med Gordon Richards?
Weinstock-familien gir aldri slipp på ham.
Eller... David McCall?
Han er dyktig.
Men tror du han ville passe inn?
-Nei. -Prøv denne.
Er det noe du kunne vurdert?
-Jeg? -Hvorfor ikke?
Du er fremragende dyktig og kjenner familien.
Jeg er beæret.
Men jeg er også svært ambisiøs.
Jeg kan ikke gå med på det med mindre jeg er overbevist om at vi vil lykkes,
i øverste divisjon.
Og hva vårt forarbeid angår, gjenstår det ett aspekt som vi må utforske nærmere.
-Hva? -Treningsanleggene deres.
Skal vi klare å få et overtak, har vi ennå meget å lære av amerikanerne.
Og hvor lang tid vil det ta, Porchey?
Vel...
-Vil du smake? -Ja, gjerne!
Mine herrer.
Bare det siste tiåret har det, så vidt meg bekjent,
inntruffet 73 kupp i 46 ulike land rundt om i verden.
Enkelte av disse har lyktes i en grad som kan motivere oss.
For to år siden, i Ghana, klarte en gruppe på 500 mann å avsette president Nkrumah.
Og i 1961, i Sør-Korea,
klarte generalmajor Park Chung-hee å gripe makten med støtte fra 3500 mann.
Og i 1964, i Gabon,
klarte en gruppe på bare 150 mann å arrestere president M'ba,
og overtok med det kontrollen over de statlige maktfunksjonene.
Likesom Cæsar kun hadde med seg én legion da han krysset elven Rubicon.
Men vi må prøve å unngå den skjebne han måtte lide.
Sic semper tyrannis, mine herrer.
Det alle vellykkede omstyrtninger har hatt til felles...
...er disse fem nøkkelelementene:
At man kontrollerer media, at man kontrollerer økonomien
og at man greier å erobre administrative mål.
Der spiller det fjerde elementet inn: At man har hærens lojalitet.
I Ghana og Gabon er dette mulig å oppnå med en håndfull bataljoner.
Men her i Storbritannia...
...må vi sikre oss styringen over Parlamentet,
Whitehall,
forsvarsdepartementet og kabinettkontoret.
Statsministeren vil måtte bli arrestert, sammen med sine politiske støttespillere.
Vi vil måtte stenge alle lufthavner og flyvekontrollen.
Det samme med togstasjonene.
Vi vil måtte operere med portforbud og erklære militær unntakstilstand.
Og da gjenstår fremdeles politivesenet.
Dette vil kreve titusener av uforbeholdent lojale tjenestemenn.
Selv i min storhetstid var jeg ikke herre over noe slikt.
Hvorpå vi er over på femte punkt:
Lovligheten.
Landets regjering styrer i kraft av
de veletablerte instanser som yter den sin støtte.
Domstolene, rettsordningen av uskrevne og sedvanlige lover, og grunnloven.
Om et angrep på staten skal lykkes, vil man måtte styrte også disse.
Men i et så velutviklet demokrati som vårt besitter de en ukrenkelig autoritet.
Og det er derfor, mine herrer, at et statskupp i Storbritannia...
...aldri vil kunne lykkes.
Med mindre...
Med mindre...?
Med mindre vi sikrer oss støtte fra den ene som ikke er blitt nevnt.
Se på det lynnet.
Den sittende regent er i besittelse av en enestående grunnlovsfestet makt,
som i praksis kunne muliggjøre noe slikt som dette.
I 1834 gjorde Vilhelm IV bruk av denne
for å kaste sin regjering etter press fra opposisjonen i Underhuset.
Og i 1920 fattet man vedtaket om monarkens krisefullmakt,
som gir regenten anledning, om omstendighetene tilsier det,
til komme med en offentlig kunngjøring av unntakstilstand.
Hvilket innebærer at dronningen kan oppløse Parlamentet
og utnevnte en ny regjering og en ny statsminister.
Hun er også hærens øverstkommanderende.
De sverger troskap til henne og ikke Parlamentet,
og vil kunne gi sin støtte til gjennomføringen av dette.
Hun er vår Cæsar.
Og De tror hun er villig til å overveie noe slikt?
Omstendighetene synes presserende nok.
Jeg har nedtegnet en liste over hvor presserende de er.
Og som hennes slektning er jeg i en posisjon der jeg kan drøfte saken.
Ikke sulten?
Nei.
Denne dagen utviklet seg til å bli en av de beste jeg har opplevd.
Og samtidig en av de mest nedslående.
-Telefon til Dem. Fra Lord Mountbatten. -Jeg ringer tilbake siden.
-Holder du det jeg sier nå, for deg selv? -Selvfølgelig.
Det er dette jeg helst skulle brukt all min tid på.
Hestekjøp, hesteoppdrett og hesteveddeløp.
Det er dette som gjør meg lykkelig.
Jeg tror det var dette jeg ble født til,
før alt det andre meldte sin ankomst.
Som noen andre var født til å utføre, men siden valgte å si fra seg,
med den følge at min far, og så jeg, måtte påta oss en jobb vi aldri var ment for.
Du har nå klart få det til å virke som
at dette andre er det du alltid var ment å skulle gjøre.
Du er nå snill.
Men nei.
Og det er på dager som denne,
på steder som dette og i selskap som dette...
...at man får et glimt av hvordan det kunne vært.
Livet man aldri levde.
Hvor meget lykkeligere det kunne gjort meg.
-Jeg... -Ikke nå!
Uff. Der glefset jeg.
-En smule. -Nå må jeg be om godt vær.
Det går nok bra, han forstår.
-Jeg beklager så meget, Deres Majestet. -La gå, jeg kommer.
Godeste Dickie, altså.
Takk, Martin, jeg tar den.
Deres Majestet.
Du gir deg ikke. Var det så viktig?
Ja, Deres Majestet.
Statsminister.
Ma'am.
Jeg har grunn til å tro
at man er i ferd med å fullbyrde stiftelsen av et komplott mot meg
og den demokratisk valgte Labour- regjeringen som styrer i Deres navn,
under ledelse av et høytstående medlem av Deres familie.
Hvem?
Lord Mountbatten.
Samt at han, i ledtog med Cecil King, styreformannen til aviskonsernet Mirror,
har gjort forsøk på å styrte den sittende regjeringen.
Jeg føler meg tvunget til å minne Dem på
at tålmodigheten med kongefamilien henger i en tynn tråd som det er.
Gjennom hele min embetsgjerning
har jeg gjort mitt ytterste for å beskytte Dem.
Men om medlemmer av kongefamilien
begynner å gripe inn i den politiske dagsordenen,
har jeg ikke noe annet valg enn å stille meg bak
kabinettets republikkforkjempere,
som jeg frem til nå har lyktes med å holde i tømmene,
og treffe visse tiltak.
Overlat dette til meg, statsminister.
Deres Majestet.
Drikk ut, Porchey. Vi skal hjem.
Lord Mountbatten, Deres Majestet.
Deres Majestet.
Du ba om å få treffe meg.
Ja.
To sjeler, én tanke.
Jeg hadde tenkt å stikke innom i alle tilfeller,
for å fremlegge en viktig sak.
Jeg fornemmer en følelse jeg ikke har kjent på siden Dieppe,
av å fanges i en felle.
Jeg skulle likt å tro at du kjente på den samme dårlige følelsen nå nylig,
da du møtte dine venner i sentralbanken.
Er det sant?
Ja, jeg deltok i en lunch hos sentralbanken,
for å møte og lytte til de som forferdes av hva som skjer med dette landet.
En forferdelse jeg håper du deler.
Kanskje det. Men å inngå sammen- svergelser med dem er ingen løsning.
Det er begynnelsen på en løsning.
Hvorfor gjør du dette? Hvorfor beskytte en mann som Wilson?
Jeg beskytter statsministeren.
Jeg beskytter grunnloven.
Jeg beskytter demokratiet.
Og om mannen som står i sentrum for demokratiet, vil ødelegge det,
skal vi bare stå med hendene på ryggen?
Ja.
Det vi gjør, er å la være å gjøre noe og se tiden an.
Og vente på at de som stemte på ham, skal nedstemme ham.
Om det nå viser seg at det er det de velger å gjøre.
Du fortviler over å ikke gjøre noe
og å stå uten den rolle og de ansvarsoppgaver du alltid har hatt.
Du er født til å være travel og til å lede.
Men du har fortsatt en stor rolle innad i denne familien.
Som farsfigur for min ektemann.
Som onkel og veileder for meg.
Du må hjelpe Charles med hans kongeplikt. Og ikke minst være en bror for din søster.
Når var sist gang du besøkte henne? Og muntret henne opp?
Det ville gagne Dronningmakten langt mer enn å lede grunnlovsstridige statskupp.
Så hyggelig at du tok deg tid.
For øyeblikket har jeg ikke annet enn tid.
Og for liten tid.
Oss fire.
-Hva? -Oss fire.
Se på oss nå.
Bare to igjen.
Du holder stand. Ikke jeg. Jeg svinner hen.
Tullprat.
Det var et tidspunkt, omtrent da jeg rundet 70,
da det gikk opp for meg at jeg hadde gått fra å være en deltager
til å bli en tilskuer.
Det har jeg også måttet erkjenne.
Og siden handler det mest om å vente
og å sørge for at man ikke er i veien.
Jeg hører at du har vært i veien?
Hvem har sagt det?
Ingenting holdes hemmelig på dette stedet.
Fikk du deg en skjennepreken fra vår djerve dronning?
Ja, det gjorde jeg.
Hva ler du av?
Det er til å le av.
Veslejenten som tilretteviser flåteadmiralen i egen, høye person.
Det er bra det får deg til å le.
For situasjonen dette landet står overfor, er alt annet enn lattervekkende.
Hvem bryr seg! Alvorlig talt.
En av de få gledene ved å være så gammel som vi begge er,
er at dette ikke er vårt problem.
Det er ikke egentlig vårt land heller.
Hva snakker du om? Selvsagt er det vårt land.
Battenberg-slekten har ikke noe eget land.
Vår familie har kanskje konger og dronninger i sine rekker,
men vi er også blandingsfolk.
Litt tyske, litt greske, litt ingenstedsfra.
Vel, dette er mitt land.
Det gav meg et hjem, det gav meg et navn.
Og til gjengjeld har jeg viet det mitt liv.
Å se det slik knuser hjertet mitt.
Nå må du sove.
Søster.
Prinsesse Alice av intet sted som helst.
Du.
-Du virker så overrasket. -Det er jeg. Lenge siden sist.
Hvordan var Frankrike og Amerika?
Opplysende.
Reisen skulle ta én uke. Du var borte i en måned.
Ja.
Du og Porchey.
Ja.
Var det artig?
Vi var der i hesteløpsøyemed. Det var en forskningsekspedisjon.
Akkurat.
Om du har noe du vil si, si det nå. Ellers er jeg egentlig midt i noe.
Jeg hører du har utnevnt ham til stallsjef.
-Ja. -Så han vil være til stede hele tiden.
Forhåpentligvis.
Fint for deg.
Fint for oss alle.
Jeg hørte om det med Dickie.
-Et kupp. -Ja, kan du tro noe slikt?
Det må være tøft å bli gammel.
Ja.
Jeg kommer straks.
Ja vel, ja?
Jeg hadde tenkt det.
Har du noen innvendinger?
Da sees vi straks.
Tekst: Hilde Jørgensen