‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎...pentru prim-ministrul Harold Wilson ‎și guvernul său,
‎căci lira sterlină...
‎Bună ziua, dle King.
‎- ...răul s-a produs... ‎- Bună ziua!
‎Deficitul comercial a ajuns ‎la 107.000.000 de lire.
‎Este un nou record negativ.
‎Guvernul a spus ‎că cifrele au fost denaturate.
‎Bună ziua!
‎Bună ziua, dle King.
‎Unde e?
‎Aici. Prima pagină de mâine.
‎Prea slab.
‎E cel mai dur titlu al nostru ‎despre un lider laburist.
‎„Cap plecat”? „Conștiință încărcată”? ‎Cum adică?
‎Acum știu.
‎AJUNGE!
‎REVOLTĂ CONTRA LUI WILSON ‎JOS CU WILSON
‎AJUNGE!
‎E trist că ‎Daily Mirror,‎ un ziar laburist, ‎atacă șeful partidului.
‎Am gândit o soluție ‎să ne ferim de critici ulterioare.
‎Ziceți.
‎Lordul Mountbatten.
‎Ce are a face?
‎E un simbol al unei ere trecute,
‎al privilegiului, inegalității, ‎imperiului și extravaganței.
‎- Și un ticălos pompos. ‎- Continuați.
‎Ca șef al forțelor armate,
‎refuză să facă tăierile necesare ‎de la Apărare,
‎tăieri pe care le-ați promis în campanie.
‎Am putea să-l tolerăm dacă nu ar fi așa...
‎Vanitos, corupt și avid de putere.
‎Într-adevăr.
‎Ce propuneți?
‎Să-l dăm afară.
‎Măcar e ocupat și în cort, cum ar veni.
‎Oameni ca el, băgăcioși, ‎ca să nu le spun altfel,
‎băgăcioși cu relații,
‎mai bine stau în cort ‎decât să își facă nevoile în el de afară.
‎Dar e din altă epocă, Harold.
‎Înlăturarea lui are rațiuni economice ‎și arată că suntem duri.
‎Cine știe? Poate obținem ‎niște cronici bune în presă.
‎Mi-ar prinde bine câteva.
‎Salut!
‎La piept, arm'!
‎Ca șef al forțelor armate,
‎sigur știți că Trezoreria a condus
‎o analiză aprofundată ‎a cheltuielilor pentru apărare.
‎- Și... ‎- Înainte să continuați,
‎tăierile pe care le-ați propus ‎ne-ar lăsa extrem de vulnerabili,
‎mai ales la est de canalul Suez.
‎Dușmanii noștri își reduc armata?
‎Nu, cresc investițiile în armată ‎de cinci sau zece ori.
‎Concluzia analizei este ‎că am vrea să facem câteva schimbări,
‎începând cu postul dumitale ‎ca șef al forțelor armate.
‎Ce?
‎Mă dați afară?
‎Nu, domnule. Vă mulțumesc ‎din partea guvernului, a forțelor armate
‎și a întregii țări
‎pentru îndelungații ani ‎de serviciu remarcabil.
‎Asta e. Mă dați afară.
‎Iată-ne ajunși aici!
‎Iată...
‎Asta e!
‎E absurd ca unui om ‎cu realizările lordului Mountbatten,
‎Comandant Suprem al Forțelor Aliate ‎în Asia de sud-est,
‎unul dintre arhitecții ‎invaziei Europei ocupate,
‎care, apropo, a câștigat războiul,
‎să i se spună ‎de către un om care nu a realizat nimic,
‎care a încălcat promisiuni ‎și a distrus economia și țara,
‎că el, Mountbatten, e în plus?
‎E mai mult decât absurd.
‎E obscen.
‎Dar, când se închide o poartă...
‎o alta se deschide.
‎„Nu moare nici măcar o vrabie ‎fără știrea Proniei.
‎Dacă mi-a sunat ceasul acum, ‎n-o să-mi sune altă dată.
‎Acum sau mai târziu, tot o să sune odată.
‎Totul e să fii gata.”
‎Ce să fac, Barratt?
‎Vă veți reveni, domnule.
‎În scurt timp, ‎veți avea o sută de proiecte.
‎Tort, domnule.
‎RĂMAS-BUN
‎- De trei ori. ‎- Ura!
‎Mulțumesc.
‎Bun venit acasă!
‎ACTUL POPULAȚIILOR PISCICOLE, 1967
‎Desigur.
‎Cred că e suficient.
‎Doar treptele sunt problematice.
‎Lăsați pixul, Maiestate.
‎Mai avem zece minute până la Newmarket.
‎Mulțumesc. Cum e?
‎E ca nou.
‎Crezi că și-a revenit după accidentare?
‎Da, doamnă.
‎Castrat, tratat și odihnit.
‎Nu va mai ceda.
‎Are șanse să participe la curse azi?
‎Nu, doamnă. E prea mult nămol.
‎A tot fost așa în ultima vreme.
‎De-abia l-am putut antrena.
‎Nu putem schimba vremea.
‎Urmează cea mai anticipată cursă ‎a anului la Royal Ascot,
‎Queen Alexandra Stakes.
‎Este cea mai lungă cursă din țară, ‎iar anduranța este esențială.
‎Favoritul este numărul nouă...
‎calul Maiestății Sale, Apprentice.
‎Au pornit! Numărul șase, Panic, ‎preia conducerea,
‎urmat de numărul unu, Valentine's Day.
‎Numărul doi, Olympic Boy, ‎le suflă-n ceafă.
‎Sunt umăr la umăr la început.
‎Numărul 10, Anderson, e departe de lideri,
‎dar numărul nouă, Apprentice, ‎pică pe locul al cincilea.
‎Un început dezamăgitor ‎pentru campionul la Yorkshire.
‎Panic este încă în frunte, ‎dar Apprentice câștigă teren.
‎E pe locul patru, ‎depășindu-l pe numărul șapte, Philemon.
‎Maiestate.
‎- Maiestate. ‎- Dickie, dragule.
‎Capul sus!
‎Apprentice e cu ochii pe traseu în curbă.
‎- Apprentice presează... ‎- ‎Haide!
‎...și ajunge pe locul al treilea.
‎Recuperând fantastic după un început slab,
‎Apprentice l-a prins din urmă ‎pe Olympic Boy.
‎În urcare, înainte de ultima curbă, ‎Panic are avans o lungime și jumătate,
‎dar Apprentice se apropie.
‎Pe ultima linie dreaptă, ‎Apprentice atacă pe interior.
‎Forțează... E aproape...
‎- ‎Nu a reușit. ‎- Apprentice dă semne de oboseală.
‎Panic își menține avansul.
‎Apprentice rămâne în urmă, ‎iar Valentine's Day e pe doi.
‎Olympic Boy vine din urmă.
‎E un finiș contestat,
‎dar numărul șase, Panic, câștigă,
‎urmat îndeaproape ‎de numărul doi, Olympic Boy, și...
‎Cu ce greșim, Porchey?
‎Eram fruntași, iar acum de-abia concurăm.
‎Este posibil ca sistemul
‎stabilit de răposatul dv. tată ‎să fie acum puțin...
‎Depășit?
‎Și ar putea necesita...
‎Să fie înlăturat, aruncat la gunoi.
‎Ca să ținem pasul ‎cu crescători de talia lui Aga Khan,
‎trebuie să le urmăm exemplul.
‎Făcând ce anume?
‎Să călătorim prin lume ‎ca să ținem pasul cu noutățile.
‎Nu pot face asta.
‎Dacă nu ai observat, am o datorie.
‎Doar până în Franța, nu în Timbuktu.
‎Aveți oameni experimentați ‎care vă pot fi locțiitori.
‎După cum știți, guvernul e hotărât ‎să mențină valoarea lirei la 2,8$.
‎Dar cu fiecare lovitură economică,
‎embargoul pe petrol, ‎deficitul balanței de plăți
‎și greva sindicatului docherilor,
‎e din ce în mai greu de menținut.
‎Mă tem că nu avem de ales
‎și va trebui să devalorizăm lira.
‎Nu cred că mai este nevoie să spun ‎că este un regret enorm...
‎pentru mine, personal...
‎și un moment umilitor pentru guvern.
‎E un moment prost să vă anunț ‎că voi lipsi săptămâna viitoare.
‎Poate și cea de după.
‎Dar Regina Mamă mă va înlocui, ‎fiind consilier de stat.
‎A avut acest rol de nenumărate ori.
‎Maiestate.
‎Bună seara.
‎Acum câteva zile, ‎guvernul a luat decizia unanimă
‎să devalorizeze lira.
‎Vă voi spune ‎de ce am luat această decizie
‎și, mai important, cum vă va afecta.
‎De acum, pe piața externă,
‎lira va avea o valoare cu 14% mai mică
‎fața de alte valute.
‎Asta nu înseamnă, desigur,
‎că lira din țară, din buzunarele voastre ‎sau din bancă, valorează mai puțin.
‎Înseamnă însă că se vor scumpi ‎produsele cumpărate din străinătate.
‎Multe produse din Marea Britanie ‎vor fi mai ieftine.
‎Devalorizarea a fost o decizie dificilă.
‎Unele dintre consecințele sale ‎vor cauza dificultăți o vreme.
‎Timp de trei ani, ‎acest guvern s-a luptat,
‎precum ne era datoria,
‎cu povara deficitului ‎rămas de la guvernul precedent.
‎Dar nu e momentul să arătăm cu degetul.
‎Este șansa noastră ‎să ne eliberăm de constrângeri
‎și să apucăm această ocazie ‎cu ambele mâini.
‎Suntem un popor mândru.
‎Suntem pe cont propriu.
‎Trebuie să alegem ‎să punem Marea Britanie pe primul loc.
‎În seara aceasta, ‎noi, veteranii campaniei din Birmania,
‎ne-am adunat să reînnoim ‎vechi camaraderii...
‎și să comemorăm frații căzuți la datorie
‎la Yenangyaung și Rangoon.
‎Ne amintim cum am luptat.
‎În modul vechi, cel onorabil.
‎Corp la corp, cu baionetele.
‎Acel iureș îmbătător al victoriei
‎ne-a purtat peste râul Irrawaday
‎până la Mandalay...
‎unde am înfruntat armata japoneză...
‎și am sfârtecat-o.
‎Da, domnilor,
‎noi, militarii, vom avea mereu ‎memoria gloriilor trecute.
‎Dar cum rămâne cu noua generație?
‎Acești tineri bărbați și femei ‎pentru care oameni mari și-au dat viața?
‎Da!
‎Declin...
‎irelevanță...
‎și devalorizarea lirei sterline.
‎Acesta este viitorul sumbru ‎care îi așteaptă.
‎Pe ei, flacăra albă a revoluției ‎nu îi oțelește.
‎Ci îi mistuie.
‎Corect!
‎Topește argintul din stindarde...
‎și reduce la cenușă ‎însăși fundația economiei noastre: moneda.
‎Da.
‎Da!
‎Așadar...
‎Dacă singurele glorii rămase țării ‎sunt cele trecute...
‎să le prețuim acum.
‎Da!
‎„Întoarce-te, soldat britanic!
‎Întoarce-te!”
‎Cine mi se alătură?
‎„La est de Suez să m-arunci
‎Unde rău și bine-o fi
‎Unde nu-s Zece Porunci
‎Și setea îți poți potoli
‎Clopotele sună-o odă
‎Acolo-aș merge de-aș putea
‎În Moulmein, lângă pagodă
‎Leneș să privesc marea
‎Pe drumul spre Mandalay
‎Unde flota stă în chei
‎Cu bolnavii stând sub pânze
‎Când am mers la Mandalay.
‎Pe drumul spre Mandalay
‎Peștii zburători-s scântei
‎Din China soarele răsare
‎Lumina sa, zeu peste zei.”
‎Ce ziceți?
‎Minunat.
‎Scuzați, Lord Mountbatten. ‎Sunt Cecil King.
‎Voiam să îmi exprim regretul ‎pentru cum v-a tratat guvernul.
‎O demonstrație rușinoasă ‎și ostentativă de oportunism politic.
‎Sunteți prea bun.
‎Țara are nevoie mai mult ca oricând ‎de oameni mare care să ne inspire
‎și poate chiar să ne scoată din mocirlă.
‎Mi s-a explicat clar ‎că zilele mele ca lider s-au sfârșit.
‎Domnule, eu și colegii mei nu credem asta.
‎Nici vorbă!
‎De fapt, ar fi o onoare ‎să cinați cu noi pe Threadneedle Street.
‎- La Banca Angliei? ‎- Am lucrat la o propunere
‎pe care ne dorim să v-o prezentăm.
‎Domnule.
‎HARAS DU QUESNAY, NORMANDIA ‎FRANȚA
‎Maiestate.
‎Bun venit la Haras du Quesnay.
‎Mulțumesc, dle Head.
‎Nu sunt necesare asemenea formalități.
‎În lumea cailor de curse, ‎dumneata ești rege.
‎Sunteți foarte amabilă, doamnă.
‎Cred că mă măguliți.
‎- Salut, Alec. ‎- Henry.
‎Mergem? Bună dimineața.
‎A fost fiul lui Lady Danjar, Malin, ‎un armăsar magnific.
‎Și bunicul lui, White Settler.
‎Da. Ne-a adus mari succese.
‎Mi-l amintesc. Un sprinter grozav.
‎- Acestea sunt genealogiile? ‎- Da.
‎Veți găsi câteva nume foarte familiare.
‎Sunt sigură.
‎Dacă nu mă înșel...
‎- Acesta. ‎- Da!
‎Unul dintre favoriții bunicului meu.
‎- Cam cât crezi? Șase luni? ‎- Cam așa.
‎Temperament bun, energică, ‎nu prea sperioasă.
‎Într-adevăr.
‎- Uite ce genunchi are. ‎- Da.
‎- Bine proporționată, linie grozavă. ‎- Da.
‎Se poate?
‎A fost extraordinar.
‎Nu doar instalațiile, ‎ci atitudinea față de cai.
‎Își țin mânjii și cârlanii aproape.
‎Noi îi trimitem la păscut în Irlanda.
‎Fii cinstit. S-a terminat?
‎- Suntem prea în urmă? ‎- Încă nu, doamnă.
‎Dacă vreți să ținem pasul,
‎trebuie să luați măsuri decisive urgent.
‎Trebuie să reorganizăm operațiunea.
‎- Să schimbăm personalul și abordarea. ‎- Da.
‎În prezent, cei mai buni cai de curse ‎ajung în principal în SUA.
‎Trebuie să ne întrebăm de ce.
‎- Crezi că ar trebui să merg acolo? ‎- Pentru cursele de cai, ar fi ideal.
‎O zi sau două.
‎Dar... nu vi se va simți lipsa acasă?
‎O au pe mama.
‎Plecarea mea o ajută.
‎Nu suportă să se simtă bătrână, ‎o pensionară scoasă pe tușă.
‎Sigur o încântă să fie iar marele șef.
‎- Mulțumesc. ‎- Domnule.
‎- Dle King. ‎- Lord Mountbatten.
‎Marea Britanie a copilăriei noastre moare ‎chiar în fața noastră.
‎Țara e falimentară, ‎securitatea națională e compromisă,
‎iar aliații noștri sunt disperați.
‎Pe traiectoria actuală,
‎vom deveni stat vasal până în 1970.
‎Paria.
‎Nu pot vorbi pentru dumneata,
‎dar eu prefer să mor ‎decât să las asta să se întâmple.
‎În acest scop, ‎eu și asociații mei am făcut un plan
‎să readucem țara pe linia de plutire.
‎Anume?
‎Să înlocuim prim-ministrul...
‎și să punem în funcție un guvern de criză.
‎- Poftim? ‎- În locul lui,
‎trebuie să punem o figură impozantă.
‎Cineva care poate uni țara ‎și să impună respect.
‎Cineva care a mai a avut un rol ‎în conducerea țării înainte.
‎Există câțiva candidați evidenți,
‎dar niciunul de talia dumneavoastră.
‎Este inimaginabil.
‎Ar trebui să-mi acopăr urechile.
‎În ciuda profundelor mele rezerve ‎cu privire la prim-ministru,
‎vorbiți în esență ‎despre o lovitură de stat.
‎Nu pot fi implicat în niciun fel ‎în așa ceva.
‎Cu adevărat, pe timp de pace,
‎o asemenea intervenție ‎ar fi neconstituțională.
‎Dar noi considerăm ‎că nu mai suntem pe timp de pace.
‎Circumstanțele sunt nemaivăzute ‎și cu adevărat excepționale.
‎Gerald.
‎Ca să smulgă frâiele economiei,
‎Wilson și colegii săi socialiști ‎au creat un plan.
‎Planul Brutus...
‎prin care Banca Angliei ‎își va pierde autoritatea,
‎rezervele în lire ale guvernelor străine ‎vor fi înghețate,
‎și se vor efectua tăieri masive ‎din bugetul pentru apărare.
‎Bancherilor nu li se poate permite ‎să conducă.
‎Banca Angliei știe de luni ‎că aurul iese masiv din țară.
‎N-au luat măsuri.
‎Cum răspundem?
‎Măsuri de control valutar.
‎Tăiem fonduri de la apărare
‎și confiscăm toate titlurile de valoare ‎private din afara țării.
‎Să votăm.
‎Este o declarație de război.
‎Asupra libertății, democrației ‎și capitalismului.
‎Trebui să acționăm urgent.
‎Nu să salvăm Marea Britanie, ci lumea.
‎Propunem o revoluție radicală
‎condusă de bancheri, afaceriști ‎și forțele armate.
‎Profesioniști care ne pot salva ‎de diletanți, incompetență și ruși.
‎Ca lider interimar...
‎dumneavoastră sunteți ‎cel mai potrivit, domnule.
‎Foarte interesant.
‎Vă pot propune să ne reîntâlnim...
‎în 48 de ore?
‎Domnule.
‎Lira scăzută și restul, mai târziu, ‎totul se rezumă la asta:
‎devalorizare și un împrumut uriaș ‎ce va trebui plătit.
‎Marea Britanie are în față o inversare ‎a politicii guvernului
‎după trei ani de devalorizare și negare.
‎Wilson, demisia!
‎La Downing Street nr. 10 s-au strâns ‎protestatari care au înțeles...
‎FERMA CLAIRBORNE, KENTUCKY ‎AMERICA
‎Bun venit în Kentucky, Maiestate.
‎- Mulțumesc, dle Hancock. ‎- Spuneți-mi Bull.
‎Scuze pentru vreme.
‎E în regulă, îmi place ploaia.
‎- Bull Hancock. ‎- Încântat.
‎Coșul de cumpărături va fi mai gol ‎cu aceiași bani.
‎Produsele alimentare importate ‎se vor scumpi,
‎de exemplu, ‎cu trei peni pentru 450g de carne.
‎Luni, după anunț, Bursa era goală.
‎Nu se tranzacționa.
‎Afară, pe strada Throgmorton,
‎brokerii și speculanții s-au adunat ‎să discute căderea lirei...
‎'Neața!
‎- Bună dimineața! ‎- Dle Hancock.
‎Caută minerale, ca sulf sau calciu.
‎Nutriția corectă este esențială
‎pentru creșterea și rezistența oaselor ‎la mânjii pe care-i creștem.
‎- Da. ‎- Tommy e expert.
‎- Mulțumesc. ‎- Tommy vine în Anglia?
‎Nu.
‎Parisul s-a trezit ‎cu Franța în pragul războiului civil.
‎Generalii din Algeria ‎aveau să trimită parașutiști?
‎Măsuri defensive au fost implementate ‎de îndată.
‎Toate aeroporturile au fost închise.
‎Nu se știau intențiile rebelilor,
‎dar detonări de explozibili plastici
‎au arătat că simpatizanții lor ‎dădeau târcoale.
‎Au atacat Gare de Lyon și gara Austerlitz.
‎Fără vreun impact major, dar...
‎Aceștia sunt studenți veterinari ‎invitați la fermă.
‎Învață îngrijirea reproductivă, ‎neonatală și a mânjilor,
‎și controlul sanitar al turmelor.
‎Ne dorim o integrare mai bună
‎a practicilor de aici
‎cu studiile clinice ‎care se desfășoară pe glob.
‎- Amintește-mi în ce an suntem, Porchey. ‎- 1967. De ce?
‎Judecând după ce am văzut, ‎parcă suntem în 2067.
‎După tehnologie, administrare a pășunilor
‎și deschiderea la idei noi,
‎americanii nu sunt doar la alt nivel, ‎ci pe o altă planetă.
‎Managerul de curse era impresionant, nu?
‎Când te gândești la Cecil...
‎Da, îl prind anii din urmă.
‎- Are 150 de ani. ‎- Nu chiar, dar cu siguranță 80.
‎Dragul Cecil. Ben-Hur din Newmarket.
‎A avut mare succes cu tatăl dv.
‎Și cu bunicul. ‎Știai că a fost rănit pe Somme?
‎Da. E vremea cuiva mai tânăr.
‎Întrebarea e de cine dispunem.
‎Poate... Gordon Richards?
‎Familia Weinstock nu i-ar da drumul.
‎Sau... David McCall?
‎E bun.
‎- Dar chiar crezi că s-ar integra? ‎- Nu.
‎Gustă.
‎Tu ai fi dispus?
‎- Eu? ‎- De ce nu?
‎Ești genial și știi familia la perfecție.
‎Sunt onorat.
‎Dar sunt și foarte ambițios.
‎Nu aș accepta decât dacă aș fi sigur
‎că avem șanse reale de succes ‎la nivelul cel mai înalt.
‎Iar în legătură cu cercetarea,
‎încă mai avem ceva important de văzut.
‎- Ce? ‎- Instalațiile de antrenament.
‎Ca să fim competitivi, ‎avem multe de învățat din America.
‎Porchey, cât va mai dura asta?
‎Păi...
‎- Gustați asta? ‎- Da, te rog.
‎Domnilor.
‎Doar în ultimul deceniu ‎au avut loc, din câte am numărat,
‎73 de lovituri de stat ‎în 46 de țări diferite din lume,
‎iar succesul unora dintre ele ‎ne-ar putea... încuraja.
‎Acum doi ani, președintele Nikrumah ‎din Ghana a fost depus cu 500 de oameni.
‎În Coreea de Sud, în 1961,
‎Generalul Maior Park Chung-hee ‎a preluat puterea cu 3.500.
‎În 1964, în Gabon,
‎doar 150 de oameni au reușit ‎să-l aresteze pe președintele M'ba
‎și să preia astfel controlul ‎asupra statului.
‎Desigur, Cezar a traversat Rubiconul ‎cu o singură legiune.
‎Nu am vrea să-i urmăm destinul.
‎Sic semper tyrannis,‎ domnilor.
‎Toate insurecțiile reușite au în comun...
‎cinci elemente-cheie.
‎Controlul presei,
‎controlul economiei
‎și ocuparea sediilor administrative,
‎pentru care e necesar al patrulea element, ‎loialitatea armatei.
‎În Ghana și Gabon,
‎aceasta se poate realiza ‎cu câteva batalioane,
‎dar aici, în Marea Britanie...
‎avem nevoie de Parlament...
‎Whitehall, Ministerul Apărării ‎și sediul guvernului.
‎Prim-ministrul va fi arestat, desigur,
‎împreună cu politicienii loiali lui.
‎Ar trebui să se închidă aeroporturile ‎și să se controleze spațiul aerian.
‎La fel s-ar întâmpla cu gările.
‎Ar trebui instituite restricții, ‎în urma declarării legii marțiale.
‎Și încă nu am discutat problema poliției.
‎Ar fi nevoie de zeci de mii ‎de soldați loiali,
‎pe care nu-i puteam strânge ‎nici în era mea de glorie.
‎Ceea ce ne aduce la al cincilea element.
‎Legitimitatea.
‎Guvernul nostru își trage puterea
‎din instituțiile vechi care îl susțin.
‎Tribunalele. Jurisprudența.
‎Constituția.
‎Ca să reușești contra statului, ‎acestea trebuie răsturnate.
‎Dar, într-o democrație ‎extrem de avansată ca a noastră,
‎autoritatea lor este sfântă.
‎De aceea, domnilor...
‎o lovitură de stat în Marea Britanie...
‎nu are nicio șansă de izbândă.
‎Decât...
‎Decât...?
‎Dacă avem susținerea singurei persoane ‎pe care n-am menționat-o.
‎Îi vedeți temperamentul?
‎Coroana dispune ‎de puteri constituționale unice,
‎care ar face așa ceva posibil.
‎În 1843, William al IV-lea le-a folosit
‎să-și demită guvernul, ‎în ciuda opoziției Camerei.
‎În 1920, s-a dat ‎Legea puterilor de urgență.
‎Suveranul a primit puterea ‎în anumite circumstanțe
‎să declare stare de urgență ‎printr-o proclamație.
‎Adică regina noastră ‎ar putea dizolva Parlamentul.
‎Ar putea investi un nou guvern ‎și un nou prim-ministru.
‎Este și Comandant Suprem ‎al Forțelor Armate.
‎Îi jură credință ei, nu Parlamentului,
‎deci se poate baza pe susținerea lor.
‎Ea este Cezarul nostru.
‎Credeți că ar lua ideea în considerare?
‎Circumstanțele sunt convingătoare.
‎Am făcut o listă care arată ‎cât de convingătoare sunt.
‎Ca văr de rangul al doilea cu ea, ‎am poziția ideală să o întreb.
‎Nu vă e foame?
‎Nu.
‎Ziua de azi a fost ‎printre cele mai plăcute din viața mea.
‎Dar și printre cele mai deprimante.
‎Vă caută lordul Mountbatten.
‎Îl sun eu.
‎- Promiți să ții un secret? ‎- Desigur.
‎Așa mi-ar plăcea ‎să-mi petrec tot timpul.
‎Să dețin, să împerechez cai ‎și să-i întrec la curse
‎mă face cu adevărat fericită.
‎Cred că pentru asta m-am născut, ‎până să intervină cealaltă treabă.
‎Pentru care s-a născut altcineva, ‎care a decis să nu o facă.
‎Așadar, întâi tatăl meu, apoi eu, ‎am făcut ceva pentru care nu eram meniți.
‎Ați reușit să faceți să pară
‎că cealaltă treabă era singura ‎care v-a fost menită.
‎Ești amabil.
‎Dar nu este așa.
‎În zile ca aceasta...
‎în locuri ca ăsta...
‎în compania asta...
‎întrezărești cum ar fi putut să fie.
‎Viața netrăită...
‎care poate m-ar fi făcut mai fericită.
‎- Eu... ‎- Nu acum.
‎- M-am rățoit? ‎- Puțin.
‎- Trebuie să fac pe mielușelul acum. ‎- Nu, va înțelege.
‎Regret, Maiestate.
‎Bine, vin.
‎Numai Dickie e așa.
‎Mulțumesc, Martin. Vorbesc cu el.
‎Maiestate.
‎E chiar atât de important?
‎Da, Maiestate.
‎Dle prim-ministru.
‎Doamnă, am motiv să cred
‎că se pune la cale ‎un complot împotriva mea
‎și a guvernului laburist ales democratic ‎care guvernează în numele dv.
‎Este condus de un membru ‎de rang înalt al familiei dv.
‎Cine?
‎Lordul Mountbatten.
‎Este în cârdășie cu Cecil King, ‎directorul grupului de presă Mirror Group.
‎Încearcă să depună acest guvern.
‎Este necesar să îi amintesc ‎Maiestății Sale
‎că toleranță față de familia regală ‎atârnă deja de un fir.
‎Cât am fost în funcție...
‎am făcut totul să vă protejez.
‎Dar dacă membri ai familiei regale
‎vor interveni în viața politică,
‎nu am de ales decât să mă alătur...
‎elementelor republicane din guvern,
‎pe care le-am ținut sub control ‎până acum...
‎și să iau măsuri.
‎Lăsați pe mine, dle prim-ministru.
‎Maiestate.
‎Bea tot din pahar, Porchey.
‎Mergem acasă.
‎Lordul Mountbatten, Maiestate.
‎Maiestate.
‎Ați vrut să mă vedeți.
‎Da.
‎Mințile luminate gândesc întocmai.
‎Voiam să vă fac o vizită...
‎cu un motiv important.
‎Am un sentiment ‎pe care nu l-am simțit de la Dieppe...
‎că am picat în capcană.
‎Vreau să cred că ai avut ‎același sentiment recent...
‎când ai vizitat Banca Angliei.
‎E adevărat?
‎Da, am luat prânzul la Banca Angliei,
‎ca să cunosc și să ascult oameni îngroziți ‎de ce se petrece cu țara.
‎Sper că împărtășești sentimentul.
‎Poate.
‎Dar să conspiri cu ei nu e o soluție, ‎sub nicio formă.
‎De ce faci asta? ‎De ce ai proteja un om ca Wilson?
‎Protejez prim-ministrul.
‎Protejez constituția.
‎Protejez democrația.
‎Dacă omul din inima democrației aceleia ‎riscă să o distrugă,
‎trebuie să privim din tribune?
‎Da.
‎Inacțiunea este exact ce facem.
‎Și avem răbdare.
‎Așteptăm ca cei care l-au votat ‎să îl dea afară,
‎dacă asta e ceea ce decid să facă.
‎Știu că ți-e greu să nu faci nimic...
‎și să nu mai ai îndatoririle ‎pe care le-ai avut întotdeauna.
‎Te-ai născut să fii activ și să conduci.
‎Dar încă ai un rol major în familie.
‎Ești un model masculin pentru soțul meu.
‎Unchi și ghid pentru mine.
‎Model de rege pentru Charles.
‎În plus, frate pentru sora ta.
‎Când ai vizitat-o ultima oară? ‎S-o înveselești?
‎Ar fi un serviciu mai mare adus monarhiei ‎decât să conduci lovituri de stat ilegale.
‎Mulțumesc că ți-ai făcut timp.
‎Acum nu mai am decât timp.
‎Prea puțin timp.
‎Noi patru.
‎- Ce? ‎- Noi patru.
‎Uite la noi!
‎Am rămas doar doi.
‎Tu ai rămas, dar nu și eu.
‎- Eu sunt pe ducă. ‎- Aiurea!
‎A venit un moment, ‎cam pe când am făcut 70 de ani...
‎când mi-a picat fisa ‎că nu mai sunt participant,
‎ci numai spectator.
‎Am descoperit și eu asta.
‎Atunci e doar o chestiune de răbdare...
‎și de a nu te pune în cale.
‎Am auzit că te-ai pus în cale.
‎- Cine ți-a spus? ‎- Nu există secrete în locul ăsta.
‎Te-a săpunit regina noastră dârză?
‎Da.
‎- Ce-i așa de amuzant? ‎- E foarte amuzant.
‎Fetița dojenește marele Amiral al Flotei.
‎Mă bucur că te amuzi.
‎Situația cu care se confruntă țara asta ‎numai amuzantă nu e.
‎Cui îi pasă?
‎Cinstit.
‎Una dintre puținele bucurii ‎ale vârstei pe care o avem e
‎că nu e problema noastră.
‎Nici nu e țara noastră.
‎Cum adică? Sigur că e țara noastră.
‎Familia Battenberg nu are țară.
‎Poate că familia noastră are ‎regi și regine în rândurile ei...
‎dar suntem și corcituri.
‎Parțial germani, parțial greci, ‎parțial de nicăieri.
‎Totuși... asta e țara mea.
‎Mi-a dat o casă, un nume...
‎iar eu i-am dat viața.
‎Mi se frânge inima să o văd așa.
‎Culcă-te.
‎Soră.
‎Prințesa Alice a Nicăieriului.
‎Tu erai?
‎- Nu fi așa surprins. ‎- Sunt. A trecut multă vreme.
‎Cum a fost în Franța și America?
‎Educativ.
‎Trebuia să pleci o săptămână, ‎dar ai stat o lună.
‎Da.
‎Cu Porchey?
‎Da.
‎Te-ai distrat?
‎Am făcut o expediție de cercetare ‎pentru cursele de cai.
‎Da.
‎Dacă ai ceva de spus, spune-mi. ‎Altfel, sunt ocupată.
‎- Cică l-ai făcut manager de curse. ‎- Așa e.
‎- Deci va fi mereu prin preajmă. ‎- Sper că da.
‎- Bravo ție! ‎- Bravo nouă, tuturor!
‎Am aflat despre Dickie.
‎- O lovitură de stat. ‎- Poți să crezi?
‎O fi greu să îmbătrânești.
‎Da.
‎Urc imediat.
‎Da?
‎Da, așa intenționam.
‎Sau preferi să nu?
‎Te aștept.