PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Rozedraný darebák dral se skrze strž.
Pražená káva, vařená káva.
Rozedraný darebák...
- dral se skrze strž. - Šálek řádně...
pražené kávy.
Šálek řádně pražené kávy.
Pražená káva, vařená káva.
V duté koruně...
která smrtelně obtáčí skráně králi...
smrt má svůj dvůr a šašek sídlí tam.
Ve funkci nejvyššího maršálka
jsem se vždy řídil jednou zásadou,
která mě nikdy nezklamala.
A tou je?
Když to půjde, vůbec nic neměňte.
Dělejte věci tak, jak se dělaly předtím.
Co se týká investitury prince Charlese na prince z Walesu,
nevidím jediný důvod, proč bychom neměli zopakovat
investituru předchozího prince z Walesu
z roku 1911.
Pro ty z nás, kteří neměli příležitost...
Nebo zájem.
se seznámit s detaily tehdejší investitury...
Nasazení 15 000 vojáků.
Umístění křižníku Devonshire u pobřeží města Holyhead,
21 dělostřeleckých salv od baterie královského dělostřelectva.
Výsadek námořníků a královské námořní pěchoty,
eskadrona jízdního pluku, detašovaná...
A tak to pokračovalo.
Co popisoval neznělo jako investitura,
ale spíš jako invaze!
Podle nás je to skvělá příležitost,
abychom k tomu obřadu přistupovali...
citlivěji a otevřeněji...
aby nepůsobil tak feudálně,
ale byl spíše uznáním rodáka Walesu.
Můj syn ale není Velšan, takže nám zbyla jen gesta.
Gesta mohou být ale mocná.
Co kdyby tam odjel,
studoval tam,
naučil se obstojně velšsky,
aby k nim mohl promluvit jejich rodným jazykem.
Princ Charles je nyní na Cambridgi a je tam spokojený.
Konečně.
A to ve studiu i v osobním životě.
Rád hraje divadlo.
Hraje?
Ano.
Může se tak vyjádřit.
Je to choulostivá fáze dospívání.
Tomu rozumím.
Je to však i choulostivá doba pro naši unii.
Bezpečnostní služba zachytila šeptandy.
Tedy víc než šeptandy.
Výkřiky.
V oblasti, která se cítí ukřivděná, přehlížená a podceňovaná
jsou separatistické a nacionalistické nálady.
A vládu napadlo,
proč by nemohl odejít z Cambridge
do Walesu?
Na semestr.
Myslíme si, že by to velmi pomohlo.
Vláda si přeje, a my souhlasíme,
abys tam na semestr odjel a naučil se jazyk.
- Ale... - Žádné ale.
Mně se ale na Cambridgi vážně líbí.
A ke všemu jsem získal úžasnou roli.
- Já vím, ale... - Ale?
Ale někdy musí jít osobní pocity...
- A lehkovážnost. - ...stranou.
Tak. To bychom měli.
Foxy, pojď.
Proč se takhle nechová k tobě?
Hnusně a chladně.
Protože nejsem důležitá.
Chtěla bych, aby se tak chovala.
Pak bych byla důležitá.
Věř mi, nelíbilo by se ti to.
Líbilo.
Hned bych jí to vrátila.
Nechceš se vyměnit?
Nechceš být dědička?
Ne, nechci do Walesu.
Wales prožívá temné časy.
Země nikdy nečelila těžším zkouškám.
Velšané nebyli nikdy tak bezmocní,
že nemohli učinit potřebné změny.
Je na čase, abychom měli samosprávu.
Aby Velšané rozhodovali velšsky
o Walesu ve Walesu.
Mockrát vám děkuji.
- Dobré ráno, Bethano. - Dobré. Hodně štěstí.
Hodně štěstí. Proč?
Uvidíš.
Tedi.
Znáte rektora univerzity sira Bena Bowena Thomase.
- Pane Millwarde. - Těší mě.
- A toto je... - Michael Adeane.
Z královské domácnosti.
Tedi...
někdo mimořádný se přijede do Aberystwythu učit velštinu.
Jeho Výsost, princ Charles.
A my chceme, abys ho učil ty.
Děláte si srandu?
Zapomněli jste,
že jsem místopředseda Plaid Cymru.
Jsem republikánský nacionalista.
Znáte můj postoj k funkci prince z Walesu.
Je to podle mě funkce, která nám byla vnucena
utiskovatelským imperialistickým záborem.
Aberystwyth...
je univerzita Walesu.
Naše katedra velštiny je nejlepší v zemi
a ty jsi její nejlepší učitel.
Tvrdil jsi,
že je možné se naučit velšsky dobře
za relativně krátkou dobu.
To platilo pro Velšany.
Prý máte neobvyklou metodologii.
- Za kým jiným má jít? - Za Fredem Harmanem.
- Ne. - Nebo za Caerwynem Williamsem.
Nemůžete mě k tomu nutit.
Bylo by to v rozporu se vším, čemu věřím.
Nechápu to.
Velšský nacionalismus je víra, společné přesvědčení,
které je základem našeho manželství.
A teď si zvolíš sloužit tomu,
přesně tomu, proti čemu bojujeme!
Tak jsem taky nejdřív reagoval, ale zamysli se nad tím.
Labouristická vláda je přesvědčila, aby měl proslov...
ve velštině.
Víš vůbec, kolik lidí se na to bude dívat?
To může být pro naše hnutí velký pokrok.
Vítejte ve Walesu.
REVOLUCE: ANO PRINC: NE
Děkuji! Ahoj.
Díky, že jste přišli.
- Vaše Výsosti. - Dobrý den, těší mě.
- Vítejte ve Walesu. - Děkuji.
Tudy, pane.
Dobrý den. Děkuji, že jste přišli.
Vrať se domů!
- Pane? Tudy, pane. - Nejsi Velšan!
A nikdy nebudeš!
Vaše Výsosti.
Toto je pan Edward Millward.
Dobrý den.
Charlesi.
Vaše...
Jeho Výsost.
Když dovolíte...
rád bych, abyste měl stejné podmínky jako ostatní studenti.
Očekává se ode mě, abych se vám poklonil,
ale doufám, že tohle stačí.
Prosím.
Nebudu vás tedy rušit.
Velmi vám děkuji.
Doufám, že své postoje dáte stranou.
Vím, že jste velšský nacionalista.
Já jsem pedagog.
- Necháváte své názory venku? - Ne.
Moje názory jsou důvod, proč sem každý den chodím
a pokud věřím tomu, jakože věřím,
že si každý zaslouží univerzitní vzdělání,
pak by bylo ode mně pokrytecké, nedat tuto výsadu
jak těm nahoře, tak těm dole.
Ale neschvalujete...
mě.
Osobně proti vám nic nemám.
Ale chcete, aby má funkce neexistovala.
Já nejsem proti.
Já jsem pro.
Pro mou zemi, pro mou kulturu
a nejvíce pro moji řeč.
Myslíte si tedy, že koruna je proti tomu.
Myslím si, že vyžaduje určitou uniformitu,
která potlačuje velšskou identitu
všudypřítomnou britskostí.
Ale Wales je Británie.
Británie je Wales.
Vždy jsme bojovali bok po boku.
- Jindřich V. u Azincourtu. - Ano.
Velšané umírali ve prospěch vaší koruny...
a k čemu?
Za co?
Neměl jsem v úmyslu se s vámi přít.
Není to fér.
Máte se naučit velšsky.
A jsme tu.
Tady.
Děkuji.
Učíme se imitací.
Jako všechno v životě.
Když dlouho předstíráme, že jsme něco,
pak se tím staneme.
Dobré ráno.
Jak se jmenujete?
Mluvíte velšsky?
Jak se máte?
Ahoj.
Stýská se mi po Cambridgi.
Je to tu trochu...
ponuré.
Je to Wales. Co čekáš? Počkej.
Vydrž.
A co ostatní studenti?
Jsou chlupatí a vzteklí?
Cože?
Nejsou takoví Keltové?
Chlupatí a vzteklí s velkým obočím, rudými obličeji
a shrbení pod zátěží nevraživosti předků.
Přátelští rozhodně nejsou.
Na cestě sem jsem viděl nápis.
„Vítejte ve Walesu.“
Jako by tam bylo: „Táhněte zpátky domů.“
Nebudeš tam dlouho.
Věčnost. Tři měsíce!
To uteče!
Spíš se to bude ploužit.
Ty jsi vážně jako Ijáček.
Co s tebou budeme dělat?
Dostaň mě pryč z Walesu.
- Přijedu na návštěvu. - Nepřijedeš.
Máš pravdu, nepřijedu.
Hlavu vzhůru.
Nikdo nemá rád morouse.
Třebaže v očích fakulty
je jen dalším studentem,
věřím, že nám odpustí toto zvláštní přijetí na naši univerzitu.
Doufáme také,
že je to počátek dlouholeté spolupráce.
A v budoucnosti se nám možná dostane i patronátu krále.
Na prince z Walesu.
- Na prince z Walesu. - Děkuji.
Co říkáte na naše vybavení, pane?
V naší knihovně máme pěknou sbírku, nemyslíte?
Přiznám se, že jsem tam ještě nebyl...
Ještě jste nebyl v knihovně?
Nedává vám pan Millward
všestranné velšské vzdělání?
Dává.
Tedy dávám.
A jako všichni studenti je veden...
k samostudiu.
Jak jde příprava proslovu?
Za chvíli budete nepochybně
jako Llywelyn ap Gruffudd!
Kdo, prosím?
Llywelyn...
To je...
zdejší absolvent nebo...
To probereme tento týden.
Přeložil jsem začátek vašeho proslovu, který mi poslali z paláce.
A? Co si o něm myslíte?
Nebudu soudit obsah.
Řekněte si, co chcete, nebo co vám řeknou.
Nejtěžším slovem pro vás bude „atmosféra“.
Zní to jako verbální útok,
kde použijete ty nejhorší zvuky za sebou.
Rozložte je.
Takže...
- Vklouzněte do „u“. - Snažím se
Dobře.
Začneme od konce.
Vzadu v krku.
Lepší.
Chápu, jako frikativy.
Já vím, co jsou frikativy.
Před hraním je používáme na rozmluvení.
Nebo ve velštině.
Chápete?
Nejradši mám jazykolamy.
Dřepět v chladném chládku, v temné tmavé tichosti
s doživotním zámkem v kobce krutosti.
A čekat na rychlou ráznou ránu
ostudným ostrým ostřím na šedivém špinavém špalku.
Pískálek pískal na flétnu a dva nepískálci pískat chtěli.
Nepískálci vypískli:
„Je lehčí pískati nebo nepískálky pískat učiti?“
Byl jeden Řek a ten mi řek,
abych mu řek, kolik je v Řecku řeckých řek.
Tak jsem mu řek, že nejsem Řek,
abych mu řek, kolik je v Řecku řeckých řek.
Chápu, že pro vás je to zábava.
To bylo vidět.
„Kde je knihovna?“ „Kdo je Llywelyn?“
Máte vůbec tušení...
jak nepříjemné to pro nás bylo?
Jak ponižující bylo...
že jste to nevěděl?
Jako váš pedagog...
vás žádám o laskavost.
Mějte k nám tolik úcty...
abyste aspoň předstíral,
že vás to zajímá...
předtím než odjedete
a už se tu neukážete, stejně jako poslední princ
i ten před ním.
DĚJINY WALESU
Co to čteš?
Charlesův proslov k investituře.
Premiérovi přijde suchý a tvrdý.
Charles se tak představí světu.
Možná by tedy bylo dobré, aby ho napsal sám,
aby Charlese odrážel.
Je to dobrý nápad?
Proslov byl napsán experty na diplomacii a ústavu.
Vážně chceš, aby si s tím Charles zahrával?
Já si sama upravila nástupní řeč pro Společenství národů.
Vzpomínáš.
Ano.
Byla jsi v Kapském městě.
- Po tom, co nás rozdělili. - Ano.
Čtyři nekonečné měsíce.
Doufali, že tě přejde ta zamilovanost.
Neměli šanci.
Ale...
tos byla ty.
Tohle je Charles.
Úplně jiná pohádka.
Ano.
Konečně jsem byl v knihovně.
Teď vím, kdo byl Llywelyn ap Gruffudd.
První a skutečný princ z Walesu.
Anglický král Jindřich III. mu udělil titul.
Pak ho zavraždil Jindřichův syn Eduard I.,
který vzal titul slíbený Llywelynovi
a udělil ho svému synovi.
U bran hradu Caernarfon.
Byla to velká zrada.
Ale prastará naděje zůstává.
Proroctví...
že jednoho dne se u Eleanořiny brány v Caernarfonu představí princ...
který bude mluvit velšsky a bude skutečným synem Walesu.
Nikdy nebudu synem Walesu...
ale pracuji na své velštině.
To je dobře.
Měl byste jít, abyste mohl dělat věci,
které mladý, svobodný princ dělá, když je pryč z domova.
No, ano. Budu...
Asi půjdu k sobě do pokoje.
- Abych se najedl. - Sám?
Zatím jste se...
víte, ne...
To je v pořádku.
Jsem na to zvyklý.
Díkybohu spolu moc času netráví.
Pojďte dál.
Nechápu, jak s ním Tedi může být v jedné místnosti.
Podržel byste to?
Jděte dál.
Paní Millwardová.
Co tě to napadlo?
Nemá žádné kamarády. Co jsem měl...
Nejsi jeho kamarád, jsi jeho učitel.
Vždyť je to ještě dítě, Silvio.
Panebože.
Líbí se ti.
Nelíbí se mi.
A kdyby jo, tak co?
- Je vše v pořádku? - Napočítali jsme skoro do deseti.
Je dobrý učitel.
Je čas jít spát.
Do postele, broučku.
Nechci.
Já vím, ale musíš.
Půjdeme tě s mámou uložit.
No tak.
Učil jsem ho velšsky.
Dva, tři, čtyři.
A naučil jsi ho to dobře.
Příště ho můžeš naučit počítat do 100.
Dobrou noc.
Tak jste se poznali?
Na pochodu?
Tak nějak.
V městečku Capel Celyn.
Musím navštívit hodně míst.
To už nenavštívíte.
Je pod vodou.
Vláda ho utopila.
Nová přehrada...
pitné vody pro Liverpool.
V Anglii.
A tak jedna z posledních vesnic, kde se mluvilo velšsky,
leží teď v tichosti na dně jezera.
Chápu, že vás to tak rozčiluje.
Nedivím se, že je tolik lidí...
proti mně.
Pomsta.
Není to pomsta.
Aspoň by neměla být.
To, co lidé chtějí...
je sebeurčení.
Nechtějí, aby je někdo shazoval a ovládal.
Nechtějí vládu daleko.
Neznají vás.
Nevědí, kdo jste, co si myslíte
a co potřebujete.
Ano.
Ten pocit znám.
Co tím asi myslel?
Nevím.
Viděl jsi, jak se tvářil, když jsme šli uložit Andrase?
Podle mě nikdy neviděl...
rodiče ukládat společně své dítě.
Jak vypadal?
Zdrceně.
Vidíš?
Je ti ho líto.
Ne, líto ne.
A i kdyby bylo, tak co?
Nespěchejte se slovem „atmosféra“.
Poslali mi pozvánku na investituru.
Musím vám říct, že některé hranice nepřekročím.
Pořád mám svá přesvědčení.
Samozřejmě.
Je tu ještě něco.
Můj proslov....
za mě napsali lidé, kteří mě neznají.
Takže neodráží to, co si myslím, kdo jsem...
nebo co jsem se zde ve Walesu naučil.
Rád bych v něm udělal pár změn,
které by byly moje.
Jaké?
Napsal jsem je anglicky.
Musí se přeložit.
Tady.
Podívám se na to.
1. ČERVENCE 1969
Dobré odpoledne, posloucháte BBC.
Vítáme vás v královském knížectví Walesu.
Nedočkavé davy zde očekávají investituru prince Charlese...
jako prince z Walesu.
Je to historický den.
Ano.
Jdeme na to.
Nenechávej své publikum čekat.
Dobré ráno nebo také bore da z hradu Caernarfon,
kde je již vše připraveno pro příjezd Jejího Veličenstva.
A samozřejmě i mladého muže, který bude jednoho dne jejím nástupcem.
Účast je veliká
a nálada v publiku je plná nadšení
a mohlo by se i říct
i jasného napětí.
Zvládneš to.
Charlesi!
Přihlížející reagují dobře.
Jen pár lidí hučelo,
ale Velšané jinak projevují velkou podporu.
Dvě minuty, Vaše Výsosti.
Já, Charles,
princ z Walesu,
budu vaším věrným a čestným služebníkem...
ve všech věcech...
tělesných...
a duchovních.
Budu vám, a nikomu jinému...
sloužit i kdyby mě to stálo život.
Jsem velmi poctěn...
touto výsadou, které se mi dostává...
na tomto historickém místě,
působivé pevnosti, ve které se nacházíme.
Ta atmosféra...
a emoce...
skutečně člověka rozechvějí.
Bylo pro mne ctí být přivítán ve Walesu...
a seznámit se s velšskou perspektivou.
Velšané mohou být hrdí na své dějiny...
a je zcela pochopitelné,
že si chtějí udržet své dědictví, rodilou kulturu...
svou identitu...
svůj temperament...
a svou národní povahu.
Je důležité, abychom to respektovali.
Wales má svou vlastní identitu...
svůj vlastní charakter...
svou vlastní vůli...
a svůj vlastní hlas.
Dobrý den.
Chci vám před odjezdem poděkovat.
- Za všechno. - Za málo.
Andrasi, podívej se, kdo přišel.
A chci vám dát toto.
Děkuji.
Jak se máš, Andrasi?
Moc dobře. Děkuju, Charlesi.
To je dobře.
A co teď?
Rovnou zpátky do Anglie?
Ne, čtyřdenní prohlídka Walesu.
Navštívím města, potřesu si pravicemi.
A budu poslouchat.
To je dobře.
Dobrá práce.
Měl jsem dobrého učitele.
Počkej tady.
Charlesi.
Jsem zvědavý.
Jak se vaší rodině líbily ty změny, které jste udělal?
Výhoda byla, že to bylo ve velštině.
Nerozuměli jedinému slovu, co jsem řekl!
BRITSKÉ JAZYKOLAMY
Myslím, že vám musíme blahopřát, pane.
Děkuji.
Šlo to v televizi. Působil jste elegantně.
- Bylo to skvělé, že? - Ano.
Dáte si něco k večeři, pane?
Já...
Kde je královna?
Akorát šla spát, pane.
Požádal byste ji, aby mě přijala?
Jistě, pane.
Její Veličenstvo doufalo, že to počká do rána.
Ale pokud ne, přijme vás u sebe v pokoji.
Dále.
To je všechno?
To je uvítací výbor?
Co bychom měli říct?
Co třeba: „Děkuji,“ nebo: „Dobrá práce“?
Kdybychom si měli děkovat, kdykoli něco uděláme,
nic bychom neudělali.
Po investituře jsem jel na náročnou cestu po Walesu.
Proběhla lépe, než kdokoli očekával.
Děkuji.
Jel jsi tam, abys jim projevil úctu
a napravil rozpory, a ne je vytvářel ve své rodině.
Nic takového nedělám.
Měla jsem možnost přečíst si to, co jsi skutečně řekl
a tvé závěry.
Podobnost utrpení Walesu a tebe byla zcela jasná.
Vážně?
Nepochybně.
Jenom tobě.
A celému Walesu.
„Pokud má tento svazek přetrvat,
pak se musíme naučit respektovat své rozdíly.
Nikdo nechce být ignorován, nevnímán nebo neposlouchán.“
Nemám pravdu?
Není má situace
podobná té velšské?
Poslouchá mě tato rodina?
Vnímá mě tato rodina? Ne.
- Nechá mě vyjádřit? - Na můj vkus se vyjadřuješ až moc.
Musíme si zvyknout na to, že nejsme slyšet.
Všichni jsme se obětovali a potlačili sami sebe.
Určitá část nás samých se vždy ztratí.
To je volba.
Není to volba.
Je to povinnost.
Bylo mi asi jako tobě, když mi tvá prababička řekla,
že nedělat a neříkat nic je ta nejtěžší práce.
Je k tomu potřeba každá špetka naší energie.
Být nestranný není přirozené, není to lidské.
Lidé vždy budou chtít, abychom souhlasili,
usmívali se, mračili se nebo mluvili.
A když to uděláme, zaujmeme určitou pozici,
názor, což je jediná věc, kterou královská rodina nesmí udělat.
Proto musíme ty pocity skrývat, nechat si je pro sebe.
Čím méně reagujeme...
tím méně mluvíme nebo souhlasíme...
Nebo myslíme...
nebo dýcháme...
nebo cítíme nebo existujeme.
A tím lépe.
Pro mě to není tak lehké jako pro tebe.
- Proč? - Protože mám srdce.
A osobnost.
A svůj vlastní mozek a vůli.
Nejsem jenom symbol.
Nemůžu vést lidi jen nošením uniformy,
ale tím, že jim ukážu, kdo jsem.
Mami, mám hlas.
Povím ti jedno tajemství.
Nikdo ho nechce slyšet.
Mluvíš o zemi...
nebo o mé rodině?
Nikdo.
V duté koruně...
která smrtelně obtáčí skráně králi...
smrt má svůj dvůr
a šašek sídlí tam.
Posmívá se jeho nádheře a slávě se šklebí.
Jeden nádech mu dovolí...
jeden kratičký výjev...
kde obávaným vládcem je, jež zabíjí pohledem.
A naplňuje ho sebestřednou marností.
Jako by tělo, které obepíná náš život, bylo kovem nepřemožitelné
a v takovém rozmaru pak přichází...
a drobounkou jehlou...
propichuje jeho hradby.
Sbohem, králi!
Kryjte si hlavy...
a neposmívejte se tělu.
S velkou důstojností...
odhoďte úctu...
zvyklé způsoby...
a velkolepé povinnosti...
protože celý čas jste se ve mně mýlili.
Jako vy jsem chlebem živ...
cítím nouzi...
smutek zakouším...
a potřebuji přátele.
Když jsem takto odhalen...
jak můžete říci...
že jsem král?
Můj kamarád bydlí v Buckinghamském paláci
a jmenuje se Carlo Windsor.
Naposled když jsem u něj zaklepal
otevřela jeho máma a řekla mi:
„Carlo hraje dnes pólo.
Carlo hraje pólo se svým tátou.“
Staří i mladí, zpívejte se mnou.
Konečně máme písničku o „princovi“.
Carlo hraje dnes pólo.
Carlo hraje pólo s tátou.
Staří i mladí, zpívejte se mnou.
Konečně máme písničku o „princovi“.
Překlad titulků: Mirka Mireková