‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫שרה שרה שיר שמח...‬
‫גנן גידל דגן בגן.‬
‫שרה שרה...‬ ‫-גנן גידל...‬
‫...שיר שמח.‬ ‫-...דגן בגן. דגן גדול גדל בגן.‬
‫דגן גדול גדל בגן.‬
‫גנן גידל...‬
‫"כתר חלול...‬
‫החובק ראשו בן התמותה של מלך...‬
‫שם קבע המוות ממלכתו ושם נמצא התעלול."‬
‫במסגרת תפקידי כארל מרשל,‬
‫תמיד הנחה אותי עיקרון אחד,‬
‫אשר שירת אותי באופן יוצא מהכלל עד כה.‬
‫איזה עיקרון?‬
‫ככל שיתאפשר,‬
‫אל תשנה דבר.‬
‫עשה את הדברים בדיוק בדרך בה נעשו בעבר.‬
‫בטקס הכתרתו של הנסיך צ'רלס כנסיך ויילס,‬
‫איני מוצא סיבה שלא לחזור במדויק‬
‫על הכתרת נסיך ויילס הקודם ב-1911.‬
‫ולמי מאיתנו שלא זכה להזדמנות...‬ ‫-או הביע עניין, למען האמת.‬
‫להכיר את פרטי הטקס הקודם...‬
‫הצבתם של 15 אלף חיילים,‬
‫סיירת מסוג דבונשייר לחופי הוליהד,‬
‫עשרים ואחת הצדעות תותח,‬
‫סוללת ארטילריה מלכותית,‬
‫כוח יבשתי ובו חובלים ‬ ‫ונחתי היחידה המלכותית,‬
‫שתי פלוגות פרשים, חלקי יחידה...‬
‫זה המשיך עוד ועוד‬
‫ומה שהוא תיאר לא נשמע כטקס הכתרה,‬
‫אלא כתיאור פלישה!‬
‫התחושה הייתה שזו הזדמנות פז עבורנו‬
‫לגלות רגישות, בתחומי ההיגיון,‬
‫כדי שהטקס ייראה...‬
‫כדבר שאינו רהבתנות פיאודלית,‬
‫אלא אישרור דמותו של יליד ויילס אמיתי.‬
‫אך בני אינו וולשי,‬
‫כך שמחוות הן כל מה שיש לנו.‬
‫אך מחוות עשויות להיות עוצמתיות.‬
‫אם יסע לשם וילמד שם,‬
‫אולי ילמד מספיק את השפה הוולשית‬
‫כדי לפנות אל המדינה בשפתם?‬
‫הנסיך צ'רלס מרוצה בקיימברידג', סוף סוף,‬ ‫מלימודיו ומחייו האישיים.‬
‫הוא אוהב משחק.‬
‫משחק?‬
‫כן.‬
‫כך הוא מביע את עצמו.‬
‫זה שלב עדין מאוד בהתפתחותו.‬
‫אני מבין.‬
‫אך גם מדינות הבית נמצאות במצב עדין.‬
‫שרותי הביון מדווחים על כמה רחשים, גבירתי.‬
‫ובכן, יותר מכמה רחשים, בעצם.‬
‫נהמות.‬
‫אי שקט בקרב הבדלנים והלאומנים,‬
‫באזור שחש עצמו מדוכא, שקוף ובלתי מוערך.‬
‫והממשלה חשבה שאולי נשלוף אותו מקיימברידג',‬
‫ונשלח אותו לויילס?‬
‫לסמסטר?‬
‫לדעתנו, תהיה זו עזרה גדולה.‬
‫הממשלה הציעה ואנו הסכמנו,‬
‫שתבלה סמסטר שם באוניברסיטה‬
‫ותלמד את השפה.‬
‫אבל...‬ ‫-בלי "אבל".‬
‫אבל אני מרוצה מאוד בקיימברידג',‬
‫וגם לוהקתי לתפקיד נפלא.‬
‫אני יודעת, אבל...‬ ‫-חשבתי, "בלי 'אבל'".‬
‫אבל לפעמים התפקיד מחייב להניח את הרגש...‬
‫ואת קלות הראש.‬ ‫-...בצד.‬
‫טוב. העניין סוכם.‬
‫קדימה. פוקסי, בוא הנה.‬
‫למה היא אף פעם לא מתנהגת כך איתך?‬
‫מרושעת וקרה כזו.‬
‫כי אני חסרת משמעות.‬
‫הלוואי שהייתה מתנהגת כך אליי,‬
‫הייתי מרגישה בעלת ערך כלשהו.‬
‫סמכי עליי, לא היית נהנית מזה במציאות.‬
‫הייתי נהנית.‬
‫הייתי תוקפת אותה בחזרה.‬
‫רוצה להתחלף?‬
‫רוצה להיות יורשת העצר?‬
‫לא אם אצטרך לנסוע לוויילס.‬
‫- אבריסטווית', ויילס -‬
‫אלה ימים אפלים בוויילס.‬
‫- למכירה -‬
‫מעולם לא נתקלה המדינה באתגרים גדולים יותר.‬
‫ומעולם לא היו הוולשים כה חסרי אונים‬
‫ביחס לאפשרות לבצע את השינויים שאנו רוצים‬ ‫וזקוקים להם.‬
‫הגיע הזמן שמדינה זו תשלוט על עצמה.‬
‫שהחלטות הנוגעות לוויילס יתבצעו בוויילס,‬
‫על ידי הוולשים, בשפה הוולשית!‬
‫תודה רבה.‬
‫בוקר טוב, בת'אן.‬ ‫-בוקר טוב, טדי. בהצלחה.‬
‫"בהצלחה"? למה?‬
‫אתה תראה.‬
‫טדי.‬
‫אתה מכיר את נשיא האוניברסיטה,‬
‫סר בן בואן תומאס.‬
‫מר מילוורד.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫ואיש זה...‬ ‫-מייקל אדין.‬
‫...ממשק הבית המלכותי.‬
‫טדי,‬
‫אורח מיוחד יגיע לאבריסטווית' בסמסטר זה,‬ ‫כדי ללמוד וולשית.‬
‫הוד מעלתו, הנסיך צ'רלס.‬
‫נרצה שתהיה המורה הפרטי שלו.‬
‫אתה צוחק.‬
‫במקרה ששכחת,‬
‫אני סגן נשיא מפלגת פלייד קמרי.‬
‫אני לאומן רפובליקני.‬
‫רגשותיי בנוגע לתפקיד נסיך ויילס ידועות לך,‬
‫זו נסיכות שנכפתה עלינו באופן בלתי ראוי,‬
‫תוצאה של מסע כיבושים אימפריאליסטי.‬
‫אבריסטווית'...‬
‫היא אוניברסיטת ויילס.‬
‫מחלקת לימודי הוולשית שלנו היא הטובה במדינה‬
‫ואתה המורה הטוב והפיקח ביותר במחלקה.‬
‫עכשיו, טענת שניתן ללמוד מספיק וולשית‬
‫בתוך זמן קצר יחסית.‬
‫זה נכון לאזרחי ויילס.‬
‫נאמר לנו שיש לך שיטה מסוימת.‬
‫לאן עוד יוכל ללכת?‬ ‫-לפרד ג'רמן בקארדיף.‬
‫לא.‬ ‫-הוא יוכל ללמוד עם קרווין ויליאמס בבנגור.‬
‫אל תכריח אותי לעשות את זה.‬
‫זה נוגד כל אמונה בגופי.‬
‫אני לא מבינה.‬
‫הלאומיות הוולשית היא בסיס אמונה משותפת,‬
‫אמונה שמגדירה את הנישואים שלנו.‬
‫ועכשיו בחרת לשרת את הדבר,‬
‫אותו הדבר בו נלחמנו!‬
‫זו הייתה התגובה הראשונה שלי,‬
‫אבל חשבי על זה.‬
‫מפלגת הלייבור שכנעה אותם לשאת את הנאום...‬
‫בוולשית.‬
‫יש לך מושג כמה אנשים יצפו בשידור?‬
‫זה יכול להיות צעד גדול לתנועה שלנו.‬
‫"ברוכים הבאים לוויילס."‬
‫- מהפכה כן,‬ ‫נסיך לא -‬
‫תודה, שלום!‬
‫תודה שבאתם.‬
‫הוד מעלתך.‬ ‫-שלום. נעים מאוד.‬
‫ברוך הבא לוויילס, הוד מעלתך.‬ ‫-תודה.‬
‫מכאן, אדוני.‬
‫שלום! תודה שבאתם, תודה.‬
‫- לעולם לא תבין את ויילס -‬
‫לך הביתה!‬
‫אדוני? מכאן, אדוני.‬ ‫-אתה לא וולשי!‬
‫ולעולם לא תהיה!‬
‫הוד מעלתך.‬
‫מר אדוארד מילוורד.‬
‫מה שלומך?‬
‫צ'רלס.‬
‫הוד...‬
‫הוד מעלתו.‬
‫אם לא אכפת לך,‬
‫אתנהל באותו האופן ‬ ‫כמו עם כלל הסטודנטים שלי.‬
‫אני מאמין שעליי לקוד,‬
‫אך אני מקווה שזה יספיק.‬
‫בבקשה.‬
‫טוב, אשאיר אתכם לבדכם.‬
‫אני אסיר תודה על כל זה.‬
‫אני מקווה שתוכל להניח לרגשותיך.‬
‫אני מבין שהינך לאומן וולשי.‬
‫אני מחנך.‬
‫אתה משאיר את הפוליטיקה מחוץ לכיתה?‬ ‫-לא.‬
‫אמונתי הפוליטית היא הסיבה לכניסתי לכיתה‬ ‫בכל יום,‬
‫ואם אאמין, ואכן כך,‬
‫שלכל אחד מגיעה השכלה אוניברסיטאית,‬
‫תהיה זו צביעות מצידי אם לא אעניק זכות זו‬ ‫לבעלי המעמדות הגבוה והנמוך ביותר גם יחד.‬
‫אך אינך מרוצה...‬
‫ממני.‬
‫אין לי שום דבר אישי נגדך.‬
‫אבל היית שמח שתפקידי לא היה מתקיים,‬
‫וגם תפקידה של משפחתי.‬ ‫-אני לא מתנגד לדברים.‬
‫אני בעד דברים.‬
‫אני בעד מדינתי, תרבותי‬
‫ובראש ובראשונה, בעד שפתי.‬
‫ולדעתך, הכתר מתנגד לכל אלו.‬
‫לדעתי, הוא אוכף אחידות מסוימת,‬
‫ומעצם הגדרתה, היא דוחקת את הזהות הוולשית‬ ‫לטובת זו הבריטית.‬
‫אבל ויילס היא בריטניה.‬
‫בריטניה היא ויילס.‬
‫מבחינה היסטורית, תמיד נלחמנו יחד.‬
‫הנרי החמישי בקרב אז'נקור.‬ ‫-כן.‬
‫העם הוולשי תמיד הקריב קורבנות‬
‫למען כיבושי הכתר שלך, ומדוע עשה זאת,‬
‫אפשר לשאול?‬
‫לשם מה?‬
‫תראה, לא התכוונתי להתנצח איתך.‬
‫זה לא הוגן.‬
‫הגעת הנה כדי ללמוד וולשית.‬
‫הנה.‬
‫שם.‬
‫תודה.‬
‫אנו לומדים באמצעות חיקוי.‬
‫כמו כל דבר בחיים,‬
‫אם נעמיד פני דבר מסוים למשך מספיק זמן,‬ ‫אנחנו עשויים להפוך לדבר.‬
‫בוקר טוב.‬
‫מה שמך?‬
‫אתה מדבר וולשית?‬
‫מה שלומך?‬
‫שלום.‬
‫אני כבר מתגעגע לקיימברידג'.‬
‫והמקום הזה קצת... עגמומי.‬
‫זו ויילס. למה ציפית? חכה רגע.‬
‫רגע.‬
‫רגע, צ'רלס.‬
‫איך הסטודנטים האחרים?‬
‫נמוכים, שעירים וכועסים?‬
‫מה?‬
‫הקלטים הם כאלה, לא?‬
‫פרוותיים וזועמים,‬
‫גבות עבותות, פנים אדומות,‬
‫כורעים תחת נטל טינה מתמשכת?‬
‫הם לא ידידותיים, זה בטוח.‬
‫ראיתי שלט בדרך לכאן,‬
‫"ברוכים הבאים לוויילס".‬
‫כבר היה עדיף לכתוב, "תסתלק הביתה".‬
‫לא תהיה שם הרבה זמן.‬
‫זה נצח. שלושה חודשים!‬
‫זה יעבור מהר.‬
‫הזמן יזחל על ארבע.‬
‫אתה כמו איה מפו הדב.‬
‫מה נעשה איתך?‬
‫תוציאי אותי מוויילס, בתור התחלה.‬
‫אבוא לבקר.‬ ‫-את לא תבואי.‬
‫נכון, אתה צודק. לא אבוא.‬
‫תתעודד. אף אחד לא אוהב אנשים ממורמרים.‬
‫אומנם הוא סטודנט מהמניין בעיני הצוות,‬
‫אני בטוח שיסלח לנו על קבלת פנים מיוחדת זו‬ ‫לאוניברסיטה שלנו.‬
‫ו... אנו מקווים,‬
‫שזו תחילתה של שותפות ארוכה ומאושרת.‬
‫ואולי, עם הזמן,‬
‫אף נזכה לחסותו כמלך.‬
‫לחיי נסיך ויילס.‬
‫-תודה.‬
‫מה דעתך על המקום שלנו, אדוני?‬
‫יש לנו ארכיון נהדר בספרייה, הלא כן?‬
‫אני מודה שעוד לא נכנסתי לספרייה.‬
‫לא נכנסת לספרייה?‬
‫חשבתי שמר מילוורד מעניק לך חינוך וולשי מלא‬ ‫ושלם.‬
‫זה נכון. כלומר, אני עושה את זה.‬
‫אנו מעודדים את כל הסטודנטים ל...‬
‫לבצע קריאה נוספת ביוזמתם.‬
‫איך מתקדם הנאום?‬
‫בקרוב תזכיר את ל'ואלין אפ גריפיד' בעצמו,‬
‫אין ספק!‬
‫סליחה, מי?‬
‫ל'ואלין...‬
‫הוא... בוגר האוניברסיטה, או...‬
‫נלמד את זה השבוע.‬
‫תרגמתי את פתיחת הנאום שלך,‬
‫שנשלח אליי מהארמון.‬
‫ו...? מה חשבת?‬
‫לא מתפקידי לשפוט את התוכן.‬
‫תגיד מה שתרצה, או מה שיאמרו לך.‬
‫המילה הכי קשה לביטוי עבורך תהיה "אווירה".‬
‫המילה הזו דומה לתקיפה מילולית,‬
‫כל הצלילים הגרועים ביותר,‬
‫בזה אחר זה, כמו מלכודות.‬
‫חלק אותם לחלקים.‬
‫אז...‬
‫תחליק לתוך ה"או"...‬ ‫-אני מחליק...‬
‫טוב.‬
‫נתחיל בסוף.‬
‫החלק האחורי בגרון... יותר טוב.‬
‫אני מבין, זה כמו הגה חוכך... הצלילים האלה.‬
‫אני יודע מה זה הגה חוכך.‬ ‫-אלה תרגילי חימום לשחקנים.‬
‫או בוולשית...‬
‫הבנת?‬
‫אני הכי אוהב משפטים שוברי שיניים.‬
‫"לשבת שוב בשקט במזח, בטח זה לנצח‬
‫בכלא כמו האלה שהתקלקלו בכול מכול‬
‫ממתין לתחושת הלם בעצם שחשבתי, בעצם,‬
‫שבאה צ'יק צ'ק ובצקצוק גדול צעק,‬
‫מורה שניגן בחליל‬
‫ניסה לחולל עם שני חולים.‬
‫אמרו השניים למורה,‬
‫'קשה יותר לנגן בחליל או לחולל עם חולים?'‬
‫איזו שטות פתאום למות בדקתיים לשתיים בדיוק.‬
‫זה מאוד קשה לומר, או לעשות זאת בסיפוק.‬
‫הם יקעקעו קעקוע בקרקע על רקע הרקיע,‬ ‫וברגליהם ירקעו כך להשמיע. הדרקון אז יבוא,‬
‫בדקתיים לשתיים היום בשתיים, דקתיים!"‬
‫אני מבין שאתה נהנה לך.‬
‫זה היה ברור אמש.‬
‫"איפה הספרייה? מי זה ל'ואלין?"‬
‫יש לך מושג...‬
‫כמה הבכת את כל השאר?‬
‫כמה משפיל זה היה?‬
‫העובדה שלא ידעת?‬
‫כמורה שלך,‬
‫אבקש ממך טובה.‬
‫כבד אותנו,‬
‫ותן לנו איזושהי תחושה שאכפת לך מזה...‬
‫לפני שתסתובב ותיעלם מפה מבלי שוב,‬
‫כמו נסיך ויילס האחרון וזה שלפניו.‬
‫- היסטוריית ויילס -‬
‫מה את קוראת?‬
‫את נאום ההכתרה של צ'רלס.‬
‫ראש הממשלה חושב שזה יבש ונוקשה מדי,‬
‫ובהתחשב בכך שזו חשיפתו הראשונה לעולם,‬
‫אולי מוטב לתת לצ'רלס לעבוד על הנאום בעצמו,‬
‫בצורה שתשקף אותו.‬
‫זה חכם, לדעתך?‬
‫הנאום הזה נכתב על ידי מומחים לדיפלומטיה‬ ‫ולחוקה.‬
‫את באמת רוצה שצ'רלס יתערב בזה?‬
‫הכנתי את נאום הבכורה שלי,‬
‫בפני חבר העמים הבריטי בגיל 21, כזכור לך.‬
‫אני זוכר.‬
‫היית בקייפטאון.‬
‫אחרי שהפרידו בינינו.‬ ‫-כן.‬
‫ארבעה חודשים, כנצח.‬
‫הם קיוו שתפסיקי לאהוב אותי.‬
‫אין סיכוי.‬
‫בכל מקרה,‬
‫אז דובר בך.‬
‫כאן מדובר בצ'רלס.‬
‫זה סיפור אחר לגמרי.‬
‫כן.‬
‫אני... הגעתי לספרייה, סוף סוף.‬
‫עכשיו אני יודע מי זה ל'ואלין אפ גריפיד'.‬
‫הנסיך הראשון והאמיתי של ויילס.‬
‫תוארו ניתן לו על ידי מלך אנגלי,‬
‫הנרי השלישי,‬
‫הוא נרצח כעבור כמה שנים בידי בנו של הנרי,‬ ‫אדוארד הראשון.‬
‫הוא לקח את התואר שהובטח לל'ואלין‬
‫והעניק אותו לבנו שלו‬
‫בשערי טירת קרנארבון.‬
‫הבגידה הגדולה.‬
‫אבל התקווה הנושנה עדיין נותרה.‬
‫נבואה...‬
‫שיום אחד,‬
‫נסיך יוצג משער אלנור בראש טירת קרנארבון‬
‫והוא יהיה דובר וולשית, בן ויילס אמיתי.‬
‫לעולם לא אהיה בן ויילס,‬
‫אבל אני עובד על הדיבור בשפה הווולשית.‬
‫יפה.‬
‫טוב, אניח לך להמשיך במעשיך,‬
‫נסיך צעיר וחופשי כציפור,‬
‫בערב רחוק מהבית.‬
‫כן. טוב, יש לי...‬
‫כנראה שאחזור לחדר שלי.‬
‫אני אוכל שם.‬ ‫-מה, לבד?‬
‫אין לך...‬
‫אתה יודע, לא הכרת...‬
‫לא, זה בסדר, באמת.‬
‫אני רגיל לזה.‬
‫הם לא מבלים הרבה זמן יחד, תודה לאל.‬ ‫-היכנס.‬
‫אני לא יודעת איך טדי נשאר איתו באותו חדר.‬
‫תחזיק את זה, בבקשה?‬
‫היכנס.‬
‫גברת מילוורד.‬
‫מה חשבת לעצמך?‬
‫אין לו חברים. מה הייתי אמור...‬
‫אתה לא חבר שלו, אתה המורה שלו.‬
‫הוא רק ילד, סילביה.‬
‫אלוהים.‬
‫אתה מחבב אותו.‬
‫אני לא מחבב אותו.‬
‫ואם אני מחבב אותו?‬
‫הכול בסדר פה?‬
‫הגענו כמעט לעשר.‬
‫הוא מורה טוב מאוד.‬
‫הגיע הזמן שיילך לישון.‬
‫זה הזמן לישון, בחורצ'יק.‬
‫אני לא רוצה.‬
‫לא, אבל אין ברירה.‬
‫אימא ואני נבוא לומר לילה טוב.‬
‫בוא.‬
‫לימדתי אותו וולשית!‬
‫שתיים, שלוש, ארבע.‬
‫והיית נהדר.‬
‫בפעם הבאה, תלמד אותו לספור עד מאה.‬
‫לילה טוב.‬
‫- ליברפול הורסת את הקהילה‬ ‫די לשוד ויילס -‬
‫כך נפגשתם?‬
‫בצעדה?‬
‫משהו כזה.‬
‫בעיירה קטנה בשם קאפל קלין.‬
‫יש לי המון מקומות לבקר בהם.‬
‫לא תוכל לבקר שם עוד.‬
‫העיירה שקעה.‬
‫הממשלה הטביעה אותה.‬
‫מאגר מים חדש,‬
‫שנועד לספק מי שתייה לליברפול,‬
‫אנגליה.‬
‫ובכך, אחד הכפרים דוברי הוולשית האחרונים,‬
‫נח בדממה בקרקעית אגם.‬
‫אין פלא שיש לכם רגשות בעניין.‬
‫ואין פלא שכל כך הרבה אנשים רוצים...‬
‫לעצור אותי.‬
‫נקמה.‬
‫זו לא נקמה, לדעתי.‬
‫לפחות, זה לא צריך להיות.‬
‫מה שאנשים רוצים באמת...‬
‫היא הגדרה עצמית.‬
‫שלא יתנשאו מעליהם.‬
‫שלא ישלטו בהם.‬
‫שלא יהיו כפופים לאנשים כה רחוקים,‬
‫עד שאינם מכירים אותך.‬
‫שאינם מכירים אותך ואת מחשבותיך,‬
‫או צרכיך.‬
‫כן.‬
‫אני מכיר את התחושה.‬
‫למה הוא התכוון, לדעתך?‬
‫אני לא יודע.‬
‫כשלקחנו את אנדרס למיטה, ‬ ‫ראית את ההבעה על הפנים שלו?‬
‫לדעתי, הוא מעולם לא ראה הורים נוהגים כך.‬
‫משכיבים את בנם לישון. יחד.‬
‫איך הוא נראה?‬
‫מזועזע.‬
‫את רואה?‬
‫את מרחמת עליו.‬
‫אני לא מרחמת עליו.‬
‫ואם ריחמתי עליו?‬
‫זכור שלא לבטא את "אווירה" מהר מדי.‬
‫זכיתי לקבל הזמנה לטקס ההכתרה.‬
‫עליי לומר לך, יש לי קווים אדומים...‬
‫אני עדיין מאמין בדברים מסוימים.‬ ‫-כמובן.‬
‫יש רק דבר אחד.‬
‫הנאום שלי...‬
‫נכתב עבורי, בידי אנשים שלא מכירים אותי‬
‫וכמובן, הוא לא משקף אותי ואת מחשבותיי,‬
‫או את הדברים שלמדתי בשהותי בוויילס,‬
‫ויש תוספת קטנה או שתיים שארצה להוסיף,‬
‫כך שישקפו אותי באמת.‬
‫מה לדוגמה?‬
‫כתבתי את זה באנגלית.‬
‫צריך לתרגם את זה.‬
‫הנה.‬
‫אני אסתכל בזה.‬
‫- אחד ביולי, 1969 -‬
‫אחר צוהריים טובים, כאן ה-BBC.‬
‫אנו מברכים אתכם מנסיכות ויילס,‬
‫שם קהל נלהב ממתין להכתרתו של הנסיך צ'רלס‬
‫כנסיך ויילס‬
‫ביום היסטורי זה.‬
‫כן.‬
‫קדימה.‬
‫אל תיתן לקהל לחכות.‬
‫בוקר טוב ו"בורה דה" מתוך טירת קרנארבון,‬
‫היכן שנשלמו ההכנות להגעת הוד מלכותה‬ ‫וכמו כן לבואו של האיש הצעיר,‬
‫שיירש אותה יום אחד.‬
‫קהל רב הגיע לחזות בנסיך היום,‬
‫והתחושות בקהל נעות בין ציפייה להתרגשות,‬
‫ויש גם שיבחינו... במתח מוחשי.‬
‫אתה תהיה בסדר.‬
‫צ'רלס!‬
‫תגובה טובה מהקהל.‬
‫קריאות בוז מעטות בלבד נשמעות,‬
‫וניתן להבחין בתמיכה עצומה מהקהל הוולשי.‬
‫עוד שתי דקות, הוד מעלתך.‬
‫אני, צ'רלס,‬
‫נסיך ויילס,‬
‫הופך בזאת לנאמנך בחיי ובגופי...‬
‫ובכפיפותי.‬
‫באמונה ואמת אלווך‬
‫בחיים ובמוות כנגד כל העמים.‬
‫אני מלא גאווה...‬
‫עת אני נוטל תפקיד רם זה היום‬
‫במקום היסטורי זה‬
‫ובמצודה הנהדרת הסובבת אותנו.‬
‫ללא ספק, ה...‬
‫אווירה‬
‫והרגש חזקים מספיק, כדי לגרום לאדם לרעוד.‬
‫התכבדתי בקבלת הפנים שזכיתי לה בוויילס,‬
‫ועיני נפקחו לזוית הראייה הוולשית.‬
‫לוויילס יש היסטוריה להתגאות בה‬
‫ומובן לחלוטין שהוולשים‬
‫ירצו לשמור על המסורת ותרבותם המולדת,‬
‫על זהותם, עמדתם‬
‫ואישיותם כאומה.‬
‫חשוב שנכבד זאת.‬
‫לוויילס זהות משלה.‬
‫אופי משלה. רצון משלה.‬
‫קול משלה.‬
‫שלום.‬
‫לפני שאעזוב, רציתי להודות לך.‬
‫על הכול.‬ ‫-אין בעד מה.‬
‫אנדרס, תראה מי הגיע.‬
‫וכדי לתת לך את זה.‬
‫תודה לך.‬
‫מה שלומך, אנדרס?‬
‫טוב מאוד. תודה, צ'רלס.‬
‫טוב מאוד.‬
‫מה עכשיו?‬
‫תחזור ישר לאנגליה?‬
‫לא, אערוך ביקור בן ארבעה ימים בוויילס,‬
‫אבקר בכל עיר ואלחץ כל יד.‬
‫ואקשיב.‬
‫כל הכבוד.‬
‫הצלחת מאוד.‬
‫היה לי מורה טוב.‬
‫הישאר כאן.‬
‫צ'רלס.‬
‫אני סקרן...‬
‫מה חשבה משפחתך על השינויים שהכנסת בנאום?‬
‫זה היופי בעובדה שדיברתי וולשית...‬
‫הם לא היו מבינים דבר ממה שהייתי אומר!‬
‫- אנתולוגיית שוברי שיניים בריטיים -‬
‫מגיעות לך ברכות, אדוני.‬
‫תודה, סטיבן.‬ ‫-נראית מהודר מאוד בטלוויזיה.‬
‫נהדר, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫עכשיו, אדוני, תרצה ארוחת ערב?‬
‫אני...‬
‫איפה המלכה?‬
‫היא פרשה לחדרה, אדוני.‬
‫סטיבן, תוכל לשאול אם היא תקבל אותי?‬
‫בסדר גמור, אדוני.‬
‫הוד מלכותה קיוותה שתוכל לחכות עד הבוקר, ‬ ‫אדוני. אך אם העניין דחוף,‬
‫תוכל לבוא לחדרה לזמן קצר.‬
‫יבוא.‬
‫זהו?‬
‫זו ועדת קבלת הפנים?‬
‫מה עוד יש לומר?‬
‫מה דעתך על "תודה", או "כל הכבוד"?‬
‫אם במשפחה הזו היינו מודים זה לזה על כל דבר‬
‫לא היינו מספיקים דבר.‬
‫חזרתי מביקור מאתגר בוויילס לאחר הכתרתי.‬
‫איש לא חזה כמה יצליח הביקור הזה.‬
‫תודה.‬
‫נשלחת לוויילס כדי להביע כבוד ולגשר‬ ‫ על פערים,‬
‫לא כדי לייצר פערים במשפחתך שלך.‬
‫לא עשיתי דבר כזה.‬
‫נזדמן לי לקרוא תרגום של דבריך,‬
‫ואת המסקנות שהגעת אליהן.‬
‫קווי הדמיון בין סבלה של ויילס לסבלך שלך,‬ ‫היו ברורים.‬
‫באמת?‬
‫אין לטעות בכך.‬
‫זו רק דעתך.‬
‫ויילס כולה חושבת כך, מסתבר.‬
‫"כדי שהממלכה תמשיך להיות מאוחדת,‬
‫עלינו ללמוד לכבד את ההבדלים בינינו.‬
‫איש אינו אוהב שמתעלמים ממנו, לא להיראות,‬ ‫או לא להישמע."‬
‫אז, אני טועה?‬
‫האם אין דמיון בין המצוקה שלי,‬
‫לבין המצוקה הוולשית?‬
‫האם מקשיבים לי במשפחה הזו?‬
‫האם מכירים בי ובערכי? לא.‬
‫האם יש לי קול?‬
‫יש לך קול רם מאוד, לדעתי.‬
‫כולנו צריכים לחיות עם היעדר קול.‬
‫כולנו הקרבנו קורבנות‬
‫ואנו מדכאים את אישיותנו.‬
‫חלק מנפשנו האמיתית אבד לנצח.‬
‫זו בחירה.‬
‫זו אינה בחירה.‬
‫זו חובה.‬
‫הייתי בגילך, כשסבתא רבתא שלך, המלכה מרי,‬ ‫אמרה לי שהשתיקה ואפס המעשה הם הקשים מכל.‬
‫הם דורשים כל קמצוץ אנרגיה שברשותנו.‬
‫אין זה טבעי או אנושי להיות חסר פניות.‬
‫אנשים תמיד ירצו שנחייך או נסכים,‬
‫שנזעיף פנים או שנדבר,‬
‫וברגע שנעשה זאת,‬
‫הרי שנקטנו עמדה,‬
‫נקודת מבט,‬
‫וזה הדבר היחיד שמשפחת המלוכה אינה זכאית לו‬
‫ולכן עלינו להסתיר את רגשותינו,‬
‫לשמור אותם לעצמנו.‬
‫כי אם נמעט לעשות זאת, נמעט לדבר, להסכים...‬
‫או לחשוב...‬
‫או לנשום...‬
‫או להרגיש, או להתקיים.‬
‫כך ייטב.‬
‫אבל אולי לך קל יותר לעשות זאת ממני.‬
‫למה?‬ ‫-כי... ליבי פועם.‬
‫יש לי אופי.‬
‫יש לי דעה ורצון משלי.‬
‫אני לא רק סמל.‬
‫אוכל להנהיג לא רק אם אלבש מדים או בטקסים,‬
‫אלא באמצעות חשיפת דמותי!‬
‫אימא, יש לי קול.‬
‫תן לי לספר לך סוד.‬
‫אף אחד לא רוצה לשמוע אותו.‬
‫את מדברת על המדינה...‬
‫או על משפחתי?‬
‫אף אחד.‬
‫"בכתר החלול‬
‫החובק ראשו בן התמותה של מלך,‬
‫שם קבע המוות ממלכתו‬
‫ושם נמצא התעלול.‬
‫מגחך על מצבו, מחייך לו בשיאו,‬
‫מרשה לו אך לנשום,‬
‫איזו פיסה קטנה למלוך בה.‬
‫להטיל מורא, להרוג במבט,‬
‫הוא ננסך ביהירות ריקה מתוכן,‬
‫משל היה הבשר החובק את חיינו‬
‫עשוי נחושת יצוקה‬
‫ומשועשע, מגיח לבסוף‬
‫ובדקירה קטנה...‬
‫יוצא מכתלי טירתו‬
‫ושלום למלך!‬
‫כסו את ראשיכם‬
‫ואל תלעגו לבשר ודם ביראת כבוד מרצינה.‬
‫השליכו את הכבוד,‬
‫המסורת,‬
‫את התצורה ומנהגי הטקס,‬
‫שכן טעיתם בי כל הזמן הזה.‬
‫מתקיים אני מלחם כמוכם,‬
‫מרגיש צורך,‬
‫את טעם האבל,‬
‫זקוק לידידים.‬
‫כשאני נתון לכל אלה,‬
‫כיצד ותאמרו עליי‬
‫שאני הוא מלך?"‬
‫"יש לי חבר קטן שגר בארמון בקינגהאם‬
‫וקרלו וינדזור הוא שמו‬
‫כשהלכתי לנקוש על דלתו לאחרונה‬
‫אמו ענתה ואמרה לי‬
‫הו, קרלו, קרלו משחק פולו היום‬
‫קרלו, קרלו משחק פולו עם אבא‬
‫הצטרפו לשיר, זקנים וצעירים,‬
‫סוף סוף יש לנו 'נסיך' בארץ השיר‬
‫הו, קרלו, קרלו משחק פולו היום‬
‫קרלו, קרלו משחק פולו עם אבא‬
‫הצטרפו לשיר, זקנים וצעירים‬
‫סוף סוף יש לנו 'נסיך' בארץ השיר"‬
‫תרגום כתוביות: גיא ברדך‬