EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Omkring de krappe klipper den krumme klatrer krøp.
Kobberkrus, kaffekvern,
kobberkrus, kaffekvern...
Omkring de krappe klipper...
...kaffekvern...
Vi kverner kruttsterk kaffe i et kroket kobberkrus.
Kobberkrus, kaffekvern...
"I kronens hule tvenge,
en konges sinn forgjengelig omsluttet...
Her Døden rår, og spinner fabler med sitt flir..."
I mitt virke som jarlmarskalk har jeg fulgt ett ledende prinsipp,
som uavvendelig har vært meg til gagn.
Og det er?
Så fremt det er mulig, la ingenting forandres.
Gjør tingene nøyaktig slik de alltid har vært gjort.
Og hva angår prins Charles' innsettelse som prins av Wales,
ser jeg ingen grunn til ikke å kopiere, ned til minste detalj,
innsettelsen av den forrige prinsen av Wales i 1911.
Og for de av oss som aldri har hatt anledning...
Eller interesse nok.
...til å orientere oss om detaljene rundt den forrige innsettelsesseremonien...
En utgruppering av 15 000 soldater,
en Devonshire-panserkrysser anbragt utenfor kysten av Holyhead,
en 21-skudds kanonsalutt og et batteri fra Det kongelige feltartilleri,
en landgangsstyrke bestående av blåjakker og Den kongelige marine,
to skvadroner fra et linjeregiment og et detasjement fra...
Det tok aldri slutt.
Slik han beskrev det, fremstod det ikke som en innsettelse,
men heller som en invasjon.
Man er av den oppfatning at dette byr på en gylden mulighet
til å vise oss mer fintfølende, mer inkluderende,
og unngå at seremonien føles som
et føydalt tvangspålegg,
og heller som et overgangsrite for en sann, hjemmehørende sønn av Wales.
Men min sønn er ikke waliser, så da må vi ty til symbolikk.
Men det er makt i symbolbruk.
Hva om han dro dit og studerte der,
og lærte seg nok walisisk til å kunne tale til befolkningen på deres eget språk?
Prins Charles studerer ved Cambridge og har, omsider, funnet seg til rette,
med tanke på både skole og privatliv.
Han liker skuespill.
Skuespill?
Ja.
Han bruker det for å uttrykke seg.
-Han befinner seg i en sårbar fase. -Det har jeg forståelse for.
Men unionen er også i en sårbar fase for øyeblikket.
Sikkerhetstjenesten har fått nyss om en viss murring, ma'am.
Eller, det er verre enn murring.
Heller snerring.
Tendenser til separatisme og nasjonalisme.
I en region som lenge har kjent seg forurettet,
oversett og underkjent.
Det regjeringen så for seg,
var å ta ham ut av Cambridge og sende ham til Wales.
For et semester.
Vi tror det kunne være et uvurderlig bidrag.
Regjeringen foreslår, til vårt bifall,
at du skal tilbringe et semester ved universitetet der og lære språket.
-Men... -Ikke noe men.
Men jeg trives særdeles godt ved Cambridge,
og har nettopp fått tildelt en vidunderlig rolle.
-Jo, men... -"Ikke noe men", sa du.
Men noen ganger fordrer plikten at man setter egne følelser...
-Og fjolleri. -...til side.
Så! Da var det avgjort.
Kom! Kom her, Foxy.
Hvorfor er hun aldri slik mot deg?
Ufyselig og kaldhjertet.
Fordi jeg er uvesentlig.
Jeg ønsker hun var slik mot meg, så jeg kunne kjenne meg viktig.
Du ville ikke likt det om det faktisk skjedde.
Jo da!
Og tatt igjen uten å nøle.
Har du lyst til å bytte med meg? Og være tronarving?
Ikke om jeg må dra til Wales.
Det er dystre tider her i Wales.
TIL SALGS
Aldri før har landet vårt måttet håndtere større prøvelser.
Og aldri før har det walisiske folk stått så fullstendig uten makt
til å oppnå de endringer vi ønsker og trenger.
Det er på tide at dette landet tilkjennes selvstyre.
Og at beslutninger som gjelder Wales, blir fattet i Wales,
av walisere og, ikke minst, på walisisk!
Tusen takk skal dere ha.
Tusen takk skal dere ha, venner.
-God morgen, Bethan. -God morgen, Tedi. Og lykke til.
-Hvorfor lykke til? -Det skjønner du snart.
Tedi.
Du kjenner allerede universitetets rektor, Sir Ben Bowen Thomas.
-Mr. Millward. -God morgen.
-Og denne herren... -Michael Adeane.
...kommer fra det kongelige hoff.
Tedi.
Det kommer en helt spesiell gjestestudent til Aberystwyth dette semesteret
for å lære walisisk.
Hans Kongelige Høyhet prins Charles.
Og vi vil at du skal veilede ham.
Nå fleiper dere.
Har dere glemt at jeg er nestleder i Plaid Cymru?
Jeg er republikaner og nasjonalist.
Dere vet hva jeg mener om embetet til prinsen av Wales.
Et prinseskap som blir oss urettmessig påtvunget,
gjennom et undertrykkende, imperialistisk korstog.
Aberystwyth...
...er Wales' eget universitet.
Vår avdeling for walisisk språk er landets beste,
og du er dennes dyktigste og mest begavede lærer.
Du har hevdet at det mulig å lære seg en betraktelig mengde walisisk
i løpet av noenlunde kort tid.
Det var forbeholdt walisere.
Vi har hørt at De har en egen metode.
-Hvor skal han ellers dra? -Til Fred Jarman i Cardiff.
-Nei. -Eller til Caerwyn Williams i Bangor.
Dere kan ikke tvinge meg til dette.
Det strider imot hver eneste overbevisning jeg besitter.
Jeg forstår ikke dette.
Walisisk nasjonalisme er en troserklæring og den overbevisning
som vi deler og som ligger til grunn for hele vårt ekteskap.
Og nå har du tenkt å underkaste deg
det selvsamme onde som vi har kjempet mot!
Det var min første reaksjon likeså, men tenk etter.
Labour-regjeringen har prestert å overtale dem til å gjennomføre talen....
...på walisisk.
Aner du hvor mange som vil få med seg den fjernsynssendingen?
Dette er et stort skritt videre for bevegelsen.
"Velkommen til Wales."
JA TIL REVOLUSJON NEI TIL PRINSER
Takk og hallo!
Takk for at dere kom.
-Deres Kongelige Høyhet. -Hyggelig å treffe Dem.
-Velkommen til Wales, Deres Høyhet. -Takk.
Denne veien, sir.
Hallo! Takk for at dere kom. Takk, takk.
DERE FÅR ALDRI WALES
Dra hjem igjen, Carlo!
-Sir? Denne veien, sir. -Du er ingen waliser!
Og det blir du heller aldri!
Deres Kongelige Høyhet. Mr. Edward Millward.
Gleder meg.
Charles.
Deres...
Hans Kongelige Høyhet.
Jeg ser helst
at vi holder samme tone som jeg har med mine andre studenter.
Det forventes vel også at jeg skal bukke,
men jeg håper dette holder.
Takk.
Da skal jeg la dere være alene.
Jeg er veldig takknemlig for dette.
Jeg håper du vil kunne sette egne følelser til side.
Du er walisisk nasjonalist, er du ikke?
Jeg er lærer.
-Og på jobb lar du politikken ligge? -Nei.
Min politikk er selve grunnen til at jeg går på jobb hver dag.
Om jeg nå mener, og det gjør jeg,
at alle fortjener en universitetsutdannelse,
ville det vært hyklersk ikke å tilby dette privilegium
til det øverste sjikt så vel som det nederste.
Men du har ikke noe til overs for... meg.
Jeg har ingenting imot deg personlig.
Du ønsker at min rolle ikke fantes, eller min families.
Jeg anser meg ikke som en motstander. Jeg er en tilhenger.
Av mitt land, min kultur,
og mitt språk, mer enn noe.
Og du mener at Dronningmakten står i motsetning til alt det.
Jeg synes den avkrever en ensartethet
som, uunngåelig nok, undergraver den walisiske identitet
med en omseggripende britiskhet.
Men Wales er Storbritannia.
Og motsatt. Gjennom historien har vi kjempet side om side.
-Som med Henrik V ved Agincourt. -Ja.
Gjennom historien har walisere ofret seg
for ditt kongehus' erobringstrang, og hvorfor? Det kan man spørre seg.
For hva?
Jeg hadde ingen intensjoner om å strides med deg. Det er ikke rettferdig.
Du er her for å lære walisisk.
Her borte.
-Denne. -Takk.
Vi lærer gjennom å etterligne.
Som med alt annet her i livet: Om vi later som at vi er noe lenge nok,
risikerer vi å bli det.
God morgen.
Hva er navnet ditt?
Snakker du walisisk?
Hvordan har du det?
Hallo.
Jeg savner Cambridge allerede.
Og dette stedet er en smule... dystert.
Det er Wales. Hva forventer du? Vent litt.
Bare vent.
Vent, Charles.
Hvordan er de andre studentene?
Korte, hårete og sinte?
-Hva? -Er det ikke slik kelterne er?
Lodne og rasende, med digre bryn og rødmussede fjes,
og bærende rundt på et blytungt, nedarvet nag?
De er iallfall ikke veldig vennlige.
Jeg kjørte forbi et skilt på vei hit.
"Velkommen til Wales."
Det kunne like gjerne stått: "Pell deg hjem."
Du blir der ikke så lenge.
Jo, en evighet. Tre måneder!
Tiden vil fly!
Heller åle seg fremover på sine hender og føtter.
Du går virkelig Tussi en høy gang.
Hva skal vi gjøre med deg?
Du kan begynne med å få meg ut av Wales.
-Jeg kommer og besøker deg. -Eller ikke.
Nei, det gjør jeg nok ikke.
Opp med humøret. Ingen liker kos med misnøye.
Og selv om han er kun en av mange studenter
i fakultetets øyne,
tillater han nok at vi gir ham en litt mer høytidelig velkomst til vårt universitet.
Vi håper dette er begynnelsen på et langt og lykkelig samarbeid.
Kanskje blir dette, med tid og stunder, et av hans beskytterskap som konge.
Skål for prinsen av Wales.
-For prinsen av Wales. -Takk.
Så, hva synes De om fasilitetene våre, sir?
Vi har litt av et arkiv på biblioteket vårt, synes De ikke?
Jeg må tilstå at jeg ikke har rukket innom biblioteket.
Har De ikke vært på biblioteket?
Jeg trodde Mr. Millward skulle gi Dem en fullverdig walisisk utdannelse.
Det skal han. Det vil si jeg.
Og i likhet med de andre studentene oppfordres han
til å finne ekstra lesestoff på eget initiativ.
Hvordan går det med språket?
Før De vet ordet av det, kommer De til å låte som reneste Llywelyn ap Gruffudd.
Hvem da?
Llywelyn...?
Er han en tidligere student, eller...?
Vi skal ta for oss det denne uken.
God morgen, lærer.
Jeg har oversatt åpningen på talen din, som slottet sendte meg.
Og? Hva synes du?
Jeg skal ikke vurdere innholdet.
Du sier det du vil, eller hva enn de ber deg om.
Det som blir vanskeligst for deg å uttale, er "atmosfære".
Det er som en verbal hinderløype
med alle dine verste uttaler etter hverandre som en rad med feller.
Del dem opp.
Så...
-Gli over i "o"-en. -Jeg prøver iherdig. "Au..."
La gå. Vi begynner bakerst.
Langt bak i halsen.
Bedre.
Det er akkurat som med frikativer!
-De lydene. -Jeg vet hva det er.
Vi varmer opp med slike før vi går på scenen.
Og på walisisk...
Ikke sant?
Jeg liker tungegymnastikken best.
Sittende i salig stillhet på en beksvart, bister brygge.
I dette forpestede fengsel skal du et liv få bygge.
I venten og i visshet om den uhumske uhygge.
Av giljotinens gnissel som gjør fangene utrygge.
Så var det en sebra som så bra, som så til en sebra som ei kunne se bra.
Og den som ei så bra, sa: "Kan man lære å se bra når man alt er en sebra?"
Tenk å sku' ta å dø i dag et minutt eller to på to!
En meget vanskelig ting å si, men å si det gjør jeg jo.
De slår på tromma på slaget to, et ra-ta-ta-trommeslag.
Dragen kommer ved lyden av tromma,
et minutt eller to på to i dag, i et minutt eller to i dag!
Jeg forstår at dette er en lek for deg.
Det kom tydelig frem i går.
"Hvor er biblioteket?" "Hvem er Llywelyn?"
Har du noen anelse
om hvor pinlig det var for resten av oss?
Hvor ydmykende det var
at du ikke visste det?
Som din veileder
vil jeg be deg om en tjeneste.
Behandle oss med respekt.
Og gi oss i hvert fall et delvis inntrykk
av at du bryr deg det minste om noe av dette,
før du snur på hælen
for aldri å vende tilbake, som forrige prins av Wales og han før det igjen.
WALES' HISTORIE
Hva leser du?
Investitur-talen til Charles.
Statsministeren mener at den er for tørr og stivbent.
Siden dette er slik verden vil introduseres for ham,
kunne det vært en idé å la Charles selv få bearbeide talen og sette sitt preg på den.
Tror du det er lurt?
Denne talen er blitt utarbeidet av eksperter på diplomati og grunnlov.
Tenker du virkelig å la Charles tukle med det?
Jeg tilpasset min jomfrutale til Samveldet i en alder av 21. Som du vil huske.
Jo da.
Det var i Cape Town.
-Etter at de hadde skilt oss ad. -Ja. I fire lange måneder.
I håp om at du skulle slutte å elske meg.
Ikke snakk om.
Men uansett,
det var deg.
Dette er Charles.
Og han er av en ganske annen støpning.
Ja.
Jeg... kom meg omsider innom biblioteket.
Nå vet jeg hvem Llywelyn ap Gruffudd var.
Den første, og sanne, prinsen av Wales.
Som ble skjenket sin tittel av den engelske kongen, Henrik III,
for senere å bli drept av Henriks sønn, Edvard I,
som så stjal Llywelyns rettmessige tittel
og videreførte denne til sin egen sønn ved porten til Caernarfon slott.
Det store sviket.
Men det gamle håpet svinner ikke.
Det finnes en profeti.
Om at det en dag skal tre frem en pris under Eleanors port, øverst på Caernarfon,
og at han vil være den sanne, walisisktalende sønn av Wales.
Jeg vil aldri være en sønn av Wales,
men jeg jobber med å kunne tale walisisk.
Bra.
Vel, jeg får nesten la deg gå i gang
med hva enn det er en ung, fri og frank prins bedriver
når han har en frikveld hjemmefra.
Jo, nei, jeg har vel...
Jeg stikker tilbake til rommet mitt
og spiser der.
Alene?
Har du ikke...
...altså, fått deg noen...
Det gjør ingenting. Jeg er fryktelig vant til det.
De tilbringer nå ikke mye tid sammen.
Kom inn.
Jeg forstår ikke hvordan Tedi holder ut å oppholde seg i samme rom.
Kan du holde denne?
Ja, selvsagt.
Bare gå inn.
Mrs. Millward.
Hvorfor gjemmer du deg der inne?
Hva i alle dager tenkte du?
Han har ingen venner. Hva kunne jeg gjøre?
Du er ikke vennen hans, du er veilederen hans.
Han er bare et barn, Silvia.
Å, gode Gud.
Du liker ham.
Nei, jeg liker ham ikke, per se.
Og hva så om jeg gjør det?
Går det bra her inne?
Vi har nesten kommet til ti. Han er en veldig dyktig lærer.
Som straks skal legge seg.
På tide å sove, lillemann.
Men jeg vil ikke.
Nei, men det hjelper ikke.
Mamma og jeg blir med opp og sier god natt.
Kom så.
Men jeg drev og lærte ham walisisk. "To, tre, fire"?
Du har gjort en ordentlig god jobb.
Neste gang kan du lære ham å telle helt til hundre.
-Si god natt nå. -God natt.
God natt.
Du lærte ham vel ikke noen stygge ord?
-Nei da. -Det får jeg håpe.
Var det slik dere møttes? Under en demonstrasjonsmarsj?
Noe i den duren.
I en liten landsby kalt Capel Celyn.
Jeg har mange steder jeg må besøke.
Du vil ikke kunne besøke det stedet nå.
Det ligger under vann.
Regjeringen lot det oversvømmes.
Til et nytt vannreservoar,
som skulle besørge drikkevann til Liverpool i England.
Slik gikk det til at en av landets siste rent walisisktalende landsbyer
nå hviler på bunnen av en innsjø.
Da forstår jeg at dere reagerer slik.
Og at så mange mennesker ønsker å...
...stoppe meg.
Få hevn.
Jeg tror ikke det handler om hevn. Det burde det ikke.
Det folket ønsker seg, er selvbestemmelsesrett.
Å ikke bli snakket nedlatende til og overstyrt,
og hersket over av noen så utilnærmelige at de ikke kjenner deg.
Eller vet hvem du er, eller hva du tenker eller trenger.
Ja.
Jeg vet hvordan det føles.
Hva tror du han mente med det?
Jeg vet ikke.
Og fikk du med deg ansiktsuttrykket hans da vi fulgte Andras i seng?
Jeg tror aldri han har sett en mor og en far gjøre det før.
Gå ovenpå for å legge barnet sitt. Sammen.
Hvordan så han ut?
Ulykkelig.
Ser du?
Du har også vondt av ham.
Nei, ikke vondt av ham, per se.
Og hva så om jeg har det?
Husk å ikke forhaste deg med "atmosfæren".
De var så elskverdige å invitere meg til å delta på innsettelsen.
Men jeg må innrømme at ett sted går grensen, også for meg.
-Jeg har mine overbevisninger i behold. -Selvsagt.
Bare én siste ting...
Talen min ble skrevet for meg av folk som ikke kjenner meg.
Naturlig nok sier den svært lite om hvem jeg er eller hva jeg tenker,
eller hva jeg har lært i løpet av mitt opphold her i Wales.
Jeg har noen få punkter jeg vil tilføye, i mine egne ord,
som jeg faktisk kan stille meg bak.
Og hva er de?
Jeg har skrevet dem på engelsk.
Men de må oversettes.
Her.
Jeg skal ta en titt.
1. JULI 1969
God ettermiddag. Dette er BBC.
Vi ønsker herved velkommen hit til fyrstedømmet Wales,
der ivrige tilskuerskarer ser frem til innsettelsen av prins Charles
som prins av Wales.
Dette er en historisk dag.
Ja?
Kom så. Du må ikke la ditt publikum vente.
God morgen til dere alle, og bore da innenfra murene på Caernarfon slott,
der man nå står klare til å ta imot Hennes Majestet
og den unge herren som en dag vil etterfølge henne.
Mange har kommet for å få med seg prinsen.
Stemningen blant de som har samlet seg, er preget av forventninger, opprømthet
og, vil enkelte mene, en påtagelig anspenthet.
Dette klarer du.
Charles!
En varm mottagelse fra tilskuerne.
Man hører kun et fåtall fyrop,
ellers uttrykker det walisiske folket en overveldende støtte.
To minutter, Deres Kongelige Høyhet.
Jeg, Charles,
prinsen av Wales,
erklærer meg Deres undersått ved mitt legeme og liv
og min jordiske høyaktelse.
Ved min troskap
og sanndruhet
skal jeg ære Dem,
og til mine dagers ende stå Dem ufravikelig bi.
Det er med stolthet
at jeg i dag påtar meg denne ærefulle oppgaven,
på et sted av slik stor historisk betydning,
og med denne praktfulle festningen som bakteppe.
Det er i sannhet
en atmosfære
og en følelsesladethet som kan gjøre en skjelven.
Det var en stor ære for meg...
-Demp dere! -...å bli ønsket velkommen til Wales,
og få øynene opp for walisernes egen situasjon.
Wales har en historie å være stolt av,
og det er fullstendig forståelig at det walisiske folk
ønsker å holde fast på sin arv og sin opprinnelige kultur,
sin identitet, sin beskaffenhet
og selve sin nasjons særpreg.
Det er viktig at vi respekterer dette.
Wales har sin egen identitet.
Sin egen karakterstyrke. Sin egen viljestyrke.
Sin egen stemme.
Hallo.
Før jeg dro, ønsket jeg å takke deg.
-For alt sammen -Det var meg en glede.
Se hvem som er her, Andras!
Og for å gi deg denne.
Takk.
Alt vel med deg, Andras?
Bare bra. Takk, Charles.
Så bra.
Hva nå?
Rett tilbake til England?
Nei. Først en fire dagers rundtur i Wales, for å besøke hver by og håndhilse på alle.
Og lytte.
Klokt av deg.
Du har klart deg bra.
Jeg hadde en god lærer.
Bli der.
Charles.
Jeg bare lurer...
Hva syntes resten av familien din om endringene du gjorde i talen?
Det er det geniale med å ha holdt den på walisisk.
De forstod ikke et kvekk av hva jeg stod der og sa.
ENGELSKE TUNGEKRØLLERE
Jeg bør vel gratulere Dem, sir.
Takk, Stephen.
Jeg så det i fjernsynet. De så meget kjekk ut.
-Storslagne greier, hva? -Jo. Og nå, har De lyst på litt aftensmat?
Jeg...
-Hvor er Dronningen? -Hun har trukket seg tilbake, sir.
Stephen, kan du spørre om hun vil treffe meg?
Ja, sir.
Hennes Majestet hadde håpet det kunne vente til i morgen.
Om ikke vil hun motta Dem en kort stund på sitt soveværelse.
Kom inn.
Er det alt?
Litt av en velkomstkomité.
Hva mer skal jeg si?
Hva med "takk"? Eller "godt jobbet"?
Skulle familien takket hverandre hver gang vi utrettet noe, kunne vi bare gitt opp.
Jeg har nettopp fullført en krevende rundtur i Wales som nyinnsatt prins,
som gikk bedre enn noen kunne forventet. Så takk.
Du ble sendt til Wales for å vise respekt
og avverge splittelser, ikke så dem for din egen familie.
Det har jeg da ikke gjort.
Jeg har nå hatt anledning til å lese en oversettelse av det du sa,
med alt du impliserte.
Og klare fellestrekk mellom Wales' lidelser og dine egne.
Ja vel?
Umiskjennelige.
Kun for deg.
Nei, heller for hele Wales.
"Om denne unionen skal bestå,
må vi lære å respektere våre ulikheter.
Ingen liker å bli ignorert. Å ikke bli sett eller hørt eller lyttet til."
Tar jeg feil?
Finnes der ikke likhetstrekk mellom mine kvaler og walisernes?
Er min familie lydhør overfor meg?
Blir jeg sett for den og det jeg er? Nei!
Har jeg en stemme?
Ja, i større grad enn jeg kan like.
Å ikke ha en stemme er noe vi alle må leve med.
Alle har vi måttet ofre noe og undertrykke hvem vi er.
En del av våre egentlige jeg vil alltid gå tapt.
Det er et valg.
Det er ikke et valg.
Det er en plikt.
Jeg var på din alder den gang din oldemor, Mary av Teck, sa til meg
at å ikke foreta seg noe og å tie, er det vanskeligste av alt.
Det fordrer hver bit av overskudd vi har.
Å stille seg upartisk faller intet menneske naturlig.
Folk vil at vi skal smile, si oss enige, rynke brynene eller ta til orde.
Det øyeblikk vi gjør det, har vi tatt et standpunkt og ytret et synspunkt.
Og det er det ene vi medlemmer av kongefamilien ikke har anledning til.
Så vi må legge lokk på de følelsene og holde dem for oss selv.
Jo mindre vi gjør, og jo mindre vi sier og tar til orde for og eniges om...
Og tenker.
Og puster.
Og føler og eksisterer.
Jo bedre.
Dette faller nok ikke meg så enkelt som det gjør deg.
-Hvorfor? -Fordi jeg har et hjerte som slår.
En egenart.
Mitt eget sinn og min egen vilje.
Jeg er ikke bare et symbol.
Jeg kan lede ikke bare ved å bære uniform og klippe snorer,
men ved å vise folket hvem jeg er.
Mamma, jeg har en stemme.
La meg betro deg noe.
Ingen ønsker å høre den.
Snakker du nå om landet...
...eller min egen familie?
Ingen.
I kronens hule tvenge,
en konges sinn forgjengelig omsluttet
Her Døden rår,
og spinner fabler med sitt flir
Hans velde til spott, hans staffasje kun til spe
Begunstiget en tid,
et lite glimt av herskermakt
Av skrekk og kolde blikk
Det selv som speilet ser, er blendet skjønt
som om det skinn som holder livet samlet, var uutslitelig
Med forunderlig letthet hans ende lir
Og med liten nød
Er livets festningsverk i sund,
og kongen død
Bøy ikke hodet,
skjend ei med ærefrykt hin mann av kjøtt og blod
Respekt i utrengsmål,
og tradisjon,
all takt og høytidelig tone
For den som dere så, en hildring var
Som deres er min sult,
min trang,
min sorg,
min selskapslyst
Med åpnet blikk
kan dere om meg si
at jeg en konge er?
Jeg har en venn som bor På Buckingham Palace
Og Carlo Windsor, det er hans navn
Jeg husker godt sist gang
Jeg banket lett på hans dør
Det var hans mor som åpnet, og mora, hun sa til meg
Å, Carlo, Carlo
Carlo spiller polo for å slappe av, å slappe av
Carlo, Carlo
Carlo spiller polo med sin pappa, sin pappa
Syng med på denne sang
Ung som gammel, i vårt land
Omsider så har vi en "prins" I sangenes land
Å, Carlo, Carlo
Carlo spiller polo for å slappe av, å slappe av
Carlo, Carlo
Carlo spiller polo med sin pappa, ja, sin pappa
Syng med på denne sang
Ung som gammel, i vårt land
Omsider så har vi en "prins" I sangenes land
Tekst: Hilde Jørgensen